Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mine damer og herrer, gi en varm velkomst
til Michael McIntyre!
Bravo!
God kveld, mine damer og herrer!
Velkommen...
...til min Netflix-special!
La oss gjøre dette!
Takk!
For å være ærlig ville jeg være i litt bedre...
...fysisk form for spesialen.
Jeg planla det, men det skjedde ikke.
Jeg ville ikke nevnt det, men dressen ble skreddersydd for meg for et år siden.
Det er dessverre ikke kroppen jeg har nå.
Den er litt stram.
Når jeg uttrykker meg, gestikulerer jeg under denne linjen.
Dere vil se at jeg må uttrykke meg
her nede i kveld.
Løfter jeg armene høyere...
...skjer dette.
Jakke-pupper.
En utrolig uheldig bivirkning
av den trange jakken.
Jeg har litt lubne kinn.
Jeg har typiske lubne kinn.
På grunn av de lubne kinnene, er der noen problemer.
Jeg kjøpte ny telefon for rundt et et år siden.
Med ansiktsegjenkjenning.
Du ser på den, den kartlegger ansiktet ditt og husker deg.
Den åpnes når du ser på den.
Ingen kode, bare ansiktet ditt.
Telefonen min gjenkjenner ikke
mitt feite ansikt.
Den sier nesten: "Hvem er den feite tyven?
Har du stjålet Michaels telefon? Jeg gjør dette for å åpne den.
Jeg blir eldre. Kona og jeg er like gamle.
Små ting har endret seg. I årevis var alt det samme.
Vi merker det skjer. Det er ikke alderdom, men små forskjeller.
Vi kan ikke være oppe sent. Vi slukner.
Halv ti er sent for oss. Vi blir så trøtte.
Når man trykker på Netflix-greia, lager den lyden "bom".
Det er lyden av hodene våre som treffer putene og sovner.
Nok en ting har begynt å skje nå.
Jeg er ikke stolt av dette.
Jeg er veldig skuffet over at dette skjedde så tidlig i livet.
Det er ikke hver natt.
Men av og til våkner jeg midt på natten fordi jeg må tisse.
Det er en veldig deprimerende utvikling.
Her er en eldre herre som applauderte det.
For et morsomt øyeblikk.
"Jeg er der med deg, min venn."
Blæren min pleide å være bra.
Som mange unge blærer i dette rommet, la jeg meg på kvelden.
Jeg sa "Natta, blære. Blæren sa:
"Natta. Sov godt." "Det skal jeg."
Jeg våknet om morgenen. Blæren sa:
"Det er fullt, men ikke bekymre deg.
Jeg må tømmes når du går forbi doen.
Men slapp av. Det haster ikke.
Spis litt frokost. Drikk juice.
Drikk en smoothie. Te, kaffe, hva enn du vil.
Frokostblanding, mer melk. Dette kan jeg håndtere
helt til klokka 12.00!"
Ikke nå lenger!
Når jeg sover dypt på natten,
ber blæren hjernen min
om å gi meg drømmer hvor jeg tisser meg ut!
Sånn blir jeg vekket.
Jeg har en normal angstdrøm.
Jeg er tilbake på skolen.
Jeg har ikke pugget til prøven.
Jeg har bare en rar drøm. Så ser jeg ned.
Jeg tisset meg ut. Jeg våkner i panikk!
Har jeg tisset meg ut?
Jeg ser ned. Blæren sier: "Nesten! Vi må gå! Opp! Nå!"
Du ligger der. "Jeg vil ikke reise meg.
Klokka er tre om morgenen. Jeg vil ikke."
Du kjemper, men blæren insisterer.
"Du må våkne, situasjon er farlig her nede.
Jeg takler det ikke."
Da må jeg reise meg, gå rundt senga,
gå ut døra og inn på badet som er der borte.
Jeg går rundt. Kona sover nærmest døren.
Det er hennes side.
Dette er min side, det er hennes side.
Slik har det vært i 20 år.
Det vil aldri endre seg. Alle har en side.
Har du ligget på kjærestens side?
Det er en utrolig rar følelse!
"Det er det samme rommet, men det ser rart ut herfra!
Jeg liker det ikke!"
Så jeg går rundt sengen, og jeg kan ikke vekke henne.
Våkner kona mi, får hun ikke sove igjen. Hun vil skylde på meg.
"Hvorfor vekket du meg? Hvorfor bråket du?"
Jeg må passe på at hun ikke våkner. Våkner hun, vil hun se på mobilen.
Da kommer hun til å kjøpe sko.
Hun kjøper så mange sko.
Hun handler på nett på mobilen.
Hun kjøper sko på badet. Hun kjøper sko ved trafikklys.
Hun kjøpte sko på vei opp en berg- og dalbane.
Hun er avhengig!
Det er dyrt.
Et innblikk i hvor ille det er.
Forleden natt lå jeg i senga med laptopen min.
Hun ligger med mobilen sin.
Barna er i rommet også, begge har en iPad.
Fjernsynet er på foran oss.
Det er en fantastisk, moderne familiescene.
Familien kan snakke sammen.
Piper det, diskuterer vi hvem sin mobil det var.
"Var det deg? Det var nok meg." "Mobilen din pep."
"Takk skal du ha." Så går vi tilbake til enhetene våre.
Jeg var på nettbanken akkurat da.
Jeg kunne se penger komme ut av kontoen i sanntid.
Lastet jeg siden på nytt, hadde vi mindre i banken!
"Gjør du dette nå, kjære?"
"Men disse skoene er så vakre, kjære! Jeg måtte bare!
Ikke se på om det plager deg."
"La noe være igjen til i morgen!"
Jeg kan ikke vekke henne, det vil koste.
Så jeg må krype rundt og gå på do.
Det er lettere sagt enn gjort på grunn av gulvbordene.
Jeg innså aldri at vi hadde gulvbord som knirket
før jeg begynte å krype rundt på dem midt på natten.
Jeg har aldri merket at gulvbordene bråker om dagen.
Så snart foten min
går ut av sengen om natten...
Jeg ser kona mi snur seg i søvne.
Armen hennes strekker seg ubevisst etter mobilen.
"Nei!"
Jeg prøver å finne et som ikke knirker…
"Faen!"
Til slutt løper jeg bare.
Alt bråker om natten.
Jeg visste ikke engang at vi hadde en avtrekksvifte
før jeg begynte å tisse om natten. Jeg går på badet, skrur på lysene…
Hva trekkes ut? Jeg har ikke begynt.
Det er så høylytt! Det vil vekke kona mi!
Der er ikke to brytere. Der er ikke en bryter for lys og en for...
...ekstraksjon. De er på samme krets.
Vil du ha lyset på, må du…
Det vil garantert vekke kona mi.
Det betyr at jeg må tisse i mørket.
Fordi det handler om lyd.
Du må være varsom for støy fordi du venter på sprut.
Men du kan ikke tisse i vannet.
Det er for bråkete. Det vil vekke kona mi.
Du venter på vannet og trekker deg fort tilbake
for å finne det perfekte punktet i skålen som er rundt vannet.
Ja! Sånn er det å tisse om natten!
Urinering i mørket!
Noen ganger tisser du og hører en annen lyd…
"Det er gulvet. Jeg tisser på gulvet.
Jeg prøvde for hardt."
Så skrur du på lyset.
"Ja, jeg tisset på gulvet."
Så må du ta toalettpapir. Du kaster det ned.
Man lager en slags fotmopp,
mens man tørker sitt eget tiss fra baderomsgulvet.
"Hvordan går livet, Michael?" "Jeg tørker tiss klokka 03:20.
Ellers har jeg det veldig bra."
Så må jeg legge meg.
Når jeg går inn på soverommet, ser jeg at konas ansikt gløder.
Mobilen.
Som en skrekkfilm.
Du kan se sko i øyeeplene hennes.
"Må du bråke så mye, Michael?
Jeg har kjøpt tre par sko nå."
Pokker!
Tissingen kostet meg 600 pund!
Pluss moms!
Jeg vurderer å få kateter for å spare penger.
Jeg har begynt…
Dette er et godt råd.
Jeg har begynt å drikke Berocca før jeg legger meg.
Da gløder tisset i mørket, og jeg har overblikk over situasjonen.
Jeg har begynt å lære hvor det knirker.
Jeg står opp og vet hvilke jeg må unngå.
Jeg begynner å bli god.
Jeg tror jeg blir flinkere jo eldre jeg blir.
Når jeg er 80, vil jeg være som Ninja Warrior.
En pensjonist som snik-tisser midt på natten.
Lite tiss kommer ut i den alderen.
Før jeg innser at jeg har tisset i skapet.
Men dette kommer etterhvert, damer og herrer!
Der er gode nyheter.
Det eneste positive som kommer av å stå opp om natten for å tisse
er at jeg får sjansen til å justere temperaturen
på soverommet. Kona liker å sove under arktiske forhold.
Hun sover med vinduet åpent og kaller det "romtemperatur".
"Kjære, det er ikke romtemperatur om vinduet er åpent.
Det er hagetemperatur."
Vi kan like gjerne sove i et telt utenfor.
Det er iskaldt!
"Kan vi sette på varmen?"
"Nei, ikke på soverommet. Du vet vi får sår hals."
"Halsen min er sår
på grunn av istappene i den!"
Hun kan ha det som hun vil, det er greit.
Vi bor sammen. Vil hun ha det iskaldt, tar jeg på et teppe til.
Greit. Problemet er at forholdet hennes til temperatur ikke gir mening.
Hvorfor vil hun ha et iskaldt soverom,
mens badevannet hennes er verdens varmeste?
Lava er her, og konas badevann er her.
Når hun bader, fylles huset av damp.
Folk kjører nedover veien med tåkelys og sier:
"Hva skjedde i den bygningen?"
Hun roper ofte gjennom dampen fra badekaret:
"Michael, vil du ha badevannet etter meg?"
"For å koke pasta i det? Nei."
Det er farlig.
Alle har gjort det.
Alle har badet i vann som er for varmt.
Det er vanligvis vår feil, vi har ikke tid til å vente.
Vi skrur på kranene.
Vi har ikke tid til å vente på at riktig temperatur
skal komme. Vi tenker det er greit nok.
Du går og kommer tilbake.
Du vet det når foten din går inn.
Den går inn, og du sier: "Å!
Det er for mye varmevann."
Ofte innser du det ikke før du ligger i det.
Du stiger oppi og synker ned i det.
Det tar en stund
før informasjonen om at føttene dine brenner...
...når hjernen.
Hvor informasjonen går for å gi beskjed.
Det er ganske langt for informasjonen å reise.
Så du synker ned og tenker:
"Noe føles ikke helt riktig her." Så slår det deg.
Du må bestemme deg fort om du skal bli eller gå.
Ofte sier man: "Jeg kan ikke! Herregud, jeg kan ikke! "
Du ender med å stå naken på badet.
Du ser ned. Du har du røde hudsokker av smerte.
"Se hva jeg gjorde!"
Så må du fylle på kaldt vann.
Da må du ofre armen din
for å nå proppen.
Det er farlig å gripe etter proppen.
Du ser på armen din: "Dette vil gjøre vondt. Beklager.
Stålsett deg!"
Noen ganger får du ikke tak i den. "Jeg kan miste armen!"
Men de modigere blant oss,
det er mange her i kveld, og jeg er en av dere,
vil padle stående.
Da stiger man opp i badekaret.
Selv om det gjør vondt.
Du holder deg over overflaten.
Du skrur på kaldt vann og padler som en galning.
"Vi kan endre ting. Det blir stadig bedre!
Vær modig!"
Så merker du at det er på tide å endre retning! Kom igjen!
"Det blir bedre. Kom igjen!"
Så må du sjekke vannet.
Kan jeg legge meg ned i det?
Det gjør du med rumpa. Du velger rumpa.
Oppgaven til rumpa er å dyppes ned
for å se om det er klart. Hvordan går det?
Her glemmer jeg dessverre at jeg har baller.
Det er ikke at jeg glemmer det helt.
Det er dangle-vinkelen…
Så ballene er det som er nærmest vannets overflate, ikke rumpa mi.
Det blir en fæl overraskelse.
Det er den mest følsomme kroppsdelen.
Det er ærlig talt den siste kroppsdelen
du vil bruke til å sjekke
kokende vann med.
Ingen har gitt meg en kopp te og sagt: "Michael.
Den er kanskje litt for varm."
"Det finner vi snart ut av, min venn."
"Du hadde rett.
Litt mer melk. Bare en dæsj.
Jeg testet den med mine forherdede padle-baller, min venn. "
Jeg blir tørst.
Dette er vann på flaske.
De har fjernet etiketten på grunn av reklame.
De frykter at folk som ser på Netflix
vil ønske å se ut som meg.
Kan dere tenke dere? "Hva drikker han?"
Det er så klart Evian.
Hvis dere lurte. "Lev som om du er ung, Evian."
Middelklassen elsker flaskevann.
Væsken er fargeløs, luktfri og smakløs. Alle merkene smaker likt.
Utrolig markedsføring gjør at folk foretrekker forskjellig.
"Jeg liker Voss." "Fiji." "Buxton."
"Jeg liker Highland Spring."
Det er samme vann.
De blir fornærmet på restauranter.
Servitøren spør om de vil ha noe å drikke.
"Ja, kan vi få vann? Vann uten kullsyre er greit."
Av og til sier de: "Fra springen?"
Det er et fælt øyeblikk.
Som om han sa: "Fra søledammen?
Jeg kan ta litt fra fortauet. Det regnet i sted."
Folk blir så fornærmet.
"Unnskyld, at du våger. Prøver du å forgifte oss?
Tror du jeg ikke har råd til flaskevann?
Vi tar Evian eller noe. Der er et fjell på flasken.
Vi vil ikke ha vann fra springen deres. Vi vet ikke hvilken tilstand det er i.
Så ekkelt. Deres rotte-infiserte tanker?
Vann som har blitt tømt og skylt i århundrer?
Prøver du å gi det til meg? Så ekkelt!"
"Is?"
"Ja, kan du fryse drittvannet og putte det i flaskevannet?
For vi ikke har tenkt gjennom dette.
Vi vil ha en langsom død.
En sakte frigjøring av forgiftet rottevann inn i Evians renhet."
Dette er en kulminasjon av en turné jeg har vært på en stund, av og på,
over hele verden. Stor verdensturné.
Og det er utrolig spennende å være hjemme på slutten,
for jeg har vært langt borte.
Det lengste jeg har reist, det lengste noen her har reist,
er New Zealand.
New Zealand er…
Jeg elsker New Zealand.
Men det tar 24 timer å komme seg dit.
Da mister du en dag i livet ditt.
Og jetlagen er enorm.
Jeg landet i Auckland i New Zealand.
Jeg ville følge tidssonen fort.
Så jeg trakk frem klokken og spurte: "Hva er tidsforskjellen?
Jeg vil følge tidssonen. Hva er tidsforskjellen?"
Hun sa: "Tolv timer foran.
Tidsforskjellen i New Zealand er tolv timer foran.
Vi er tolv timer foran."
Så jeg begynte å stille inn klokken.
Jeg merket at hun så på meg som om jeg var en idiot.
Jeg tenkte "Hva er problemet hennes?"
Jeg stiller den åtte timer og innser at jeg kommer til å lande
akkurat hvor jeg begynte.
Jeg stilte den tilbake for å ikke se dum ut. "Jeg klarer meg nå.
Takk for hjelpen."
De snakker sånn i New Zealand. Med tuppen av munnen.
De snakker ganske fort.
De endrer vokalene. De har et merkelig forhold til vokaler.
Kommer en vokal, velger de en annen. Det er en greie.
Australia er annerledes. Det går saktere der.
De tar seg tid. De elsker faktisk vokalene.
Når de ser en vokal, sier de: "Vi skal bli der.
Jeg ser ingen grunn til...
...å forhaste denne setningen.
Vi blir værende på vokalen."
Men New Zealand vil endre vokalen.
En liten hendelse tok sted
på grunn av vokal-situasjonen.
Jeg skal være ærlig. Det var ganske grovt.
Men det er morsomt.
Da jeg sjekket inn på hotellet i Auckland,
ville resepsjonisten fortelle om et nytt svømmebasseng
de hadde bygget i sjette etasje.
Sjette etasje.
Der var en kant rundt bassenget.
Med en K.
De kalte det Kanten.
I heisen stod det "Kanten".
Jeg sjekket inn. Hun sa: "Mens du er her, Mr. McIntyre,
skal du sitte litt på fanten?"
"Det er en forbløffende antagelse om meg."
Hun sa: "Kanten i etasje seks er flott."
"Er der en flott fant i sexetasjen?
Hva slags sted er dette?"
Hun sa: "Fanten er avslappende."
"Absolutt ikke!"
"Forsiktig, det kan bli litt glatt. Det er hardved."
"Vær så snill, oppfør deg!"
Jeg dro til Australia mens jeg var der.
Det er vakkert. Jeg elsker australiere. Hyggelige folk.
Her er noen. Velkommen, jeg elsker dem.
De er uttrykksfulle og veldig glade.
De er takknemlige for at du kom. "Jøss, du kom helt hit!" Fantastisk.
Det er som et feriemål. Vakkert.
Strendene er vakre, landskapet er fantastisk.
Det eneste problemet er
at haiene har bestemt at det er der de skal være.
De svømmer rundt Australia
og venter på at australiere skal gå i vannet.
Og gjett hva? Australiere går i vannet hele tiden.
Jeg var på stranden med dem.
De sa: "Vil du svømme, Mickey? Kom og kjøl deg ned.
Kom, vannet er deilig i dag."
"Nei, takk. Jeg klarer meg uten."
"Hvorfor?"
"Hvorfor ikke?"
"Fordi det er haier der." "Ja, men ikke alltid."
"At der har vært én er nok for meg."
"Kom igjen. Du må leve livet ditt."
"Til det tar slutt. Kanskje i dag, på grunn av et haiangrep."
"Sjansen for å bli påkjørt er større."
"Ikke når jeg svømmer. Jeg blir på stranden.
Jeg venter her.
Jeg skal kjøle meg ned på en annen måte."
Da jeg var i Australia,
så jeg dessverre en mann... Dette er ikke morsomt.
Det gikk bra med ham.
Der var et haiangrep, men det gikk bra.
Han ble bitt på armen. Det var ikke bra.
Ikke le.
Poenget jeg prøver å få frem er at jeg virkelig tror
at haiangrepet ikke hadde skjedd
om han ikke hadde gått i vannet.
Han er på sykehuset.
En reporter fra nyhetene intervjuer ham. Han har armen i en greie og en nakkekrage.
Hun sier: "Hvis det er greit, kan du fortelle oss hva som skjedde?"
"Jeg var bare..
Jeg surfet bare i havet.
Så kommer haien bokstavelig talt...
...helt ut av det blå."
Ikke akkurat.
Haien var i sitt naturlige miljø.
Det var du som kom ut av det blå.
Og du tilbød deg som en matbit.
På en tallerken. Bokstavelig talt på et langt, tynt fat.
Gå ut av vannet.
Han ble ikke intervjuet i sykehussengen
og sa: "Jeg var i leiligheten min. Jeg tømte oppvaskmaskinen.
Jeg dro frem toppstativet for å sette inn koppen.
En hai kom bokstavelig talt ut av det blå og angrep armen min."
"Jeg var på flyet til Adelaide.
Jeg så ut av flyet. Der var en jævla hai på vingen."
Jeg skal prøve en aksent. Dere merker nok at jeg prøver.
Jeg liker aksenter. Alle steder i verden har utviklet sin egen måte å snakke på.
Aner ikke hvordan det startet. Ingen vet hvordan det utvikler seg.
De vakre, som i Italia.
De er vakre. De snakker så vakkert.
Jeg vet ikke hvordan det utviklet seg, men den mest sexy måten å kommunisere på
er med italiensk aksent. Det er så sexy. "Alle elsker hvordan jeg prater."
I Frankrike høres de litt sure ut, men det kult likevel.
Blant alle aksenter i verden.
Den jeg syns de burde endre,
og jeg vil ikke være uhøflig mot de som er derfra,
men for meg er det nordirsk aksent.
Hva er det som foregår der?
Den er ikke enkel å prate.
De har bestemt i Nord-Irland at den beste måten å kommunisere på
er på baksiden av halsen deres.
Jeg lager bare lyder. Der er absolutt ingenting der.
Du vet ikke hva de sier.
"Vi lager lyder med nordirsk aksent.
Vi bare... Hva gjør du her?"
"Jeg vet ikke engang hvorfor du er her."
Hvordan begynner det? Babyer sier bare…
"Nei. Det er...
Hvis du skal bli her, må du gjøre det."
Den er helt bak.
Den nordirske aksenten er den eneste hvor jeg har hørt noen nyse,
og jeg skjønte hvor de var fra
på grunn av nyset.
Jeg var på flyplassen i Dubai, og fyren ved siden av meg begynte sånn…
Trøste og bære.
"Er du fra Nord-Irland?"
"Jeg er fra Belfast."
Tenkte meg det.
Det er gøyalt og fint der.
Jeg har hatt gode show i Belfast. Flott publikum.
Hyggelige og vennlige folk.
Jeg hadde tid å slå i hjel der.
Så jeg gikk til det som er
det mest vellykkede reisemålet de har hatt i hele Nord-Irland.
Det heter Titanic Quarter.
Det handler om hvordan Titanic ble bygget i Belfast.
Det er noe de er svært...
...stolt av.
Som om de ikke vet hva som skjedde med Titanic.
Der den ble laget.
Jeg var på museet og sa til en ansatt:
"Beklager, men du vet hva som skjedde med Titanic?"
Han sa: "Den var ok da den dro herfra."
Jeg tror ikke det er poenget.
Jeg hadde kommende show i Amerika.
Amerikanere er…
...et fantastisk publikum. Det må jeg si.
Når de er publikum, er de sånn:
"Jeg er klar for en flott kveld! Ja!"
De er helt ville!
Jeg mener ikke vondt mot britene. Jeg er en selv.
Jeg er det samme som deg.
Da jeg opptrådte i Amerika, var de ville.
De ropte, heiet og lo.
Jeg sjekket sosiale medier.
Alt var i store bokstaver. "Han var utrolig!
Storslått stemning. Han var fantastisk!"
Det får jeg ikke her. Jeg skal være ærlig.
Det beste jeg får fra britene er: "Han skuffet ikke."
Selv når vi er lykkelige
må vi henvise til våre skuffende liv.
Her sier de også: "Overraskende bra."
Hvorfor er du så overrasket?
Du kjøpte billettene.
Britene har ingen forventninger.
"Jeg tviler på at jeg blir underholdt i kveld."
"Var det ikke overraskende bra, Pam?"
Blant alle stedene jeg var på turné, er nok de mest overraskende morsomme...
...showene jeg gjorde i Asia.
Jeg hadde aldri opptrådt der. Jeg var i Hongkong og Singapore.
Jeg har faktisk aldri vært i Asia før.
Det overrasker kanskje mange av dere å finne ut at jeg ikke er...
...en asiatisk person.
Jeg vet at jeg ser asiatisk ut.
Spesielt når jeg smiler. Da blir jeg mer asiatisk.
Så...
Jeg har undersøkt.
Foreldrene mine er ikke asiater. Det er ingen av forfedrene mine heller.
Barna mine ligner ikke asiatiske personer.
Jeg er den eneste asiatiske representanten for min husstand og familie.
Ingen forstår hvorfor det skjedde.
Selv jeg trodde jeg var en asiatisk mann
i et svært deprimerende øyeblikk.
Jeg gikk av et fly.
De pleier å legge ut aviser man kan ta på vei ut.
Jeg gikk ut i den trange tunnelen.
Jeg fulgte ikke helt med. Så ser jeg i sidesynet
at jeg er på forsiden av Daily Mail.
Hjertet mitt sank. "Hva har jeg gjort?
Noe har skjedd. Noe må ha kommet ut mens jeg var i skyene. Hjelpe meg.
Hva er det? Herregud."
Det var Kim Jong-un.
Hvis der er et mer deprimerende øyeblikk
i livet mitt, har jeg ikke opplevd det ennå.
Den triste sannheten
er at jeg sikkert kan låse opp Kim Jong-uns iPhone...
...med mitt feite, asiatiske ansikt.
Kanskje FBI vil sende meg inn i Pyongyang-palasset
for å stjele hemmeligheter om natten.
"Kan du å krype i soverom mens folk prøver å sove?"
"Jeg øver hver kveld. Jeg er mannen for oppgaven
Gi meg oversikten over knirkende gulvbord, så klarer vi oss."
Mens jeg var i Hongkong i Asia,
tok en spennende utvikling sted.
Svært uventet.
Jeg må si at jeg er gift med en vakker kvinne.
Hun er bedre enn meg.
Hun er veldig attraktiv.
Jeg vet at hun er for pen for meg fordi alle som møter oss
sier det til oss med en gang.
De kan ikke noe for det.
De ser på oss og sier:
"Hvorfor?"
De skjønner det ikke.
Hun er en tier. Det er det ingen tvil om.
Jeg er...
Hvis jeg går på diett, soler meg og er på lang avstand...
Du må være nærsynt.
Det må være mørkt. Da er jeg kanskje en sekser.
Eller en fem.
Jeg er nok fire basert på latteren.
Jeg har det bra, jeg bryr meg ikke.
For i Hongkong
er jeg søren meg en nier.
Jeg er en nier.
Dette er utseendet
de går for.
Jeg er sånn: "Er han asiatisk? Er han ikke det?"
Jeg ser ut som en kul James Bond.
Jenter fniste da jeg kom.
"Herregud!"
Jeg skjønte ikke hva som skjedde.
Ingen hadde reagert sånn på meg.
Jenter kom bort og sa: "Unnskyld, hvor er du fra?
Ansiktet ditt er interessant.
Hallo."
Jeg visste de likte meg. De dro ned ansiktsmaskene for å flørte.
"Hei, fremmede.
Hvordan går det?"
En jente kom bort og sa: "Unnskyld meg.
Er du modell?"
Om jeg er en modell?
Nei, hva snakker du om?
Hun sa: "Du ser ut som mannen fra Paco Rabanne-reklamen."
Der er en reklamekampanje for merket i Hongkong.
Jeg ser ut som modellen.
Jeg er faktisk kjekkere.
I Hongkong er jeg en Paco Rabanne-modell.
I dette landet har jeg ikke fått noen tilbud om å være i reklamer.
Med mindre Jacamo kommer ut med en kolleksjonen for jakke-pupper,
vil det nok ikke endre seg i nærmeste fremtid.
"Kjøp den nye puppe-jakken hos Jacamo."
Passer alle puppestørrelser."
Det skjer ikke.
Gjør ingenting. Hongkong, nydelig.
Dessverre førte dette til en ganske pinlig situasjon.
Kona passer alltid på meg. Hun var ikke der.
Jeg var på turné. Jeg klaget over lite søvn.
Så hun bestilte en massasje til meg på hotellets spa.
Hun sa: "Det er kjent. Massasjen vil hjelpe deg sove."
Jeg går til spaet. Dørene i heisen åpner seg.
Stearinlys og lav musikk.
Jentene fniser når jeg kommer fordi jeg er nydelig. Jeg er vant til det.
Det er nesten plagsomt. "Han kommer!"
Han er fyren fra Paco Rabanne! Herregud!"
Ei jente senket ansiktsmasken og tok på leppestift.
"Jeg kan ikke tro det!"
Så la hun ansiktsmasken over leppene.
Den sivet gjennom masken da jeg kom frem.
Hun så ut som Jokeren i Batman. Det så ikke bra ut.
"Jeg bestilte massasje."
Hun sa: "Greit, da må du gå til herregarderoben.
Den er der nede til høyre. Der inne finner du et skap.
Der er en morgenkåpe og tøfler.
Ta det på deg. Massasjeterapeuten vil møte deg."
Jeg gikk inn og fant et skap.
Der var en morgenkåpe og tøfler som forventet.
Der var også noe jeg ikke forventet.
En bitte liten pakke...
...med massasjeundertøy.
Ingen burde bruke disse. Jeg skal fortelle dere.
En snor gikk rundt den ene hoften.
En annen snor gikk rundt den andre.
Der var så vidt stoff i midten.
Men jeg hadde aldri sett disse massasjetrusene før.
Jeg antok at det var en ansiktsmaske.
Så jeg hektet snoren på ørene mine.
Jeg plasserte ansiktet mitt hvor ballene skulle være.
Jeg tok på morgenkåpen og tøflene.
Så gikk jeg ned korridoren med trusene på ansiktet.
Jeg gikk inn i rommet. Jenta bare...
"Det er hysterisk morsomt!
Trusene er på ansiktet ditt!"
Jeg tok dem av.
"Mannen fra Paco Rabanne!"
Er det ikke herlig?
Er det ikke fint at akkurat nå
mens jeg fremfører, så bruker vi ikke mobiler?
Er det ikke fint? Se på oss. Det er så sjelden.
Se på alle sammen. Ingen er på mobilen.
Dere brukte dem nok for å bestille billetter.
Enkelt. Du går på nett, så på teateret. Dere kan velge sete.
Det er veldig enkelt å booke ting nettet.
Men noe rart skjer når du bestiller billetter.
Og ingen vet hva i all verden det handler om.
Du bestiller billetter. Brått står der:
"Er du en robot?"
For et utrolig spørsmål.
Ingen har mistenkt at jeg er noe annet menneske.
Du krysser av og sier: "Jeg er ikke en robot.
Dette er veldig rart. Kan vi fortsette?"
Så sier maskinen: "Nei, det kan vi ikke. Vi må ta noen tester
for å bekrefte at du er et menneske og ikke en robot."
Det blir nok den enkleste testen jeg har tatt.
Jeg vil gjøre det kjempebra.
Jeg må bare bevise min menneskelighet!
Jeg er far til andre mennesker.
Jeg er ikke en robot. Gi meg det du har.
Dette er bortkastet tid.
Hva er spørsmålene?
"Her er noen ruter.
Hvilken er forsiden av en butikk?"
"Hvorfor er dette vanskelig?
Hvor er de nifse, amerikanske butikkene?"
Noen ganger er butikken i flere bokser.
Skal vi bare krysse av hovedboksen
eller alle boksene rundt den? Hva er reglene for robot-testen?
Så man velger den, den og gjetter den.
Du trykker send, så sier den: "Nei. Der tok du feil.
Vi mistenker fortsatt at du er en robot.
Hva kan du om bruer?"
"Aner ikke, trodde jeg var god på butikker!"
Jeg får så mange feil at jeg sier:
"Kjære, er jeg en robot? Du hadde vel sagt det?"
Jeg innså en dag at barna mine
ikke kjenner til en tid uten internett.
De har hatt internett hele livet.
De kan ikke forstå det. De spør meg: "Hvordan overlevde du?"
Jeg har ikke noe svar. Jeg husker ikke.
Jeg husker ikke.
Men vi kan tenke tilbake til da internett ble til.
Husker dere i starten?
Da vi alltid sa "www." før hver nettside?
Det var bortkastet tid.
Hvorfor tok det oss tre år
å innse at alle nettsidene begynte med det?
"Dere kan finne oss på www.amazon.com."
"Det er www.ebay.com."
"Www.tripadvisor.com."
Noen av dem var nok fæle.
World Wrestling Federation.
"Dere kan finne oss på nettsiden www.wwwf.com."
De måtte si det hver dag.
World Wildlife Fund.
"Ikke glem å donere
på www.wwwf.com."
Vi må ha kastet bort to uker av livene våre ved å si: "www..."
Tenk tilbake.
Internett er en stor del av livene våre nå.
Tenk på vårt første passord.
For hjernen vår er full av passord.
Det er en kamp for oss å huske alle passordene.
Vi går på internett.
"Jeg husker det ikke.
Jeg husker ikke passordet."
Noen ganger stenger de deg ute.
"Nei, du har ett forsøk til for å huske ditt eget passord,
forbaska idiot."
Har du glemt det, stiller de spørsmål om livet ditt. Du husker ikke svarene.
De handler om ditt liv!
"Hvem er favorittkjæledyret ditt?" "Tenk at jeg valgte én."
Hunden kommer inn. "Jeg går rett ut døra om det ikke er meg."
"Www..."
Passordene altså.
I begynnelsen hadde alle ett passord.
Det var vårt første passord.
Vi husker det med nostalgi.
Vi brukte det til alt. Hver gang vi ble nytt medlem.
"Kan jeg få passordet?" "Ja, det er mitt unike ord."
Så begynte firmaene å bli ganske uhøflige.
Du skrev passordet, og de svarte: "Svakt."
"Hvem er du til å dømme mitt unike ord?"
De sier: "Beklager. Nettet er populært. Passordet må forsterkes."
Firmaene insisterer på
å få en stor bokstav fra deg.
Beklager, vi aksepterer ikke passord lenger
med mindre det inneholder minst én stor bokstav.
Alle vurderte mulighetene et øyeblikk,
før vi gjorde den første bokstaven til en stor bokstav.
Det var greit i en periode.
Men internett ble enda mer populært.
Forretninger begynte å si: "Du kan dessverre ikke blir medlem
med mindre du har minst én stor bokstav
og minst ett tall!"
Igjen vurderte vi det på under ett millisekund
før alle bestemte seg for at de skulle få nummeret én!
Det kommer på slutten av passordet som nå har stor forbokstav.
I en periode var dette akseptabelt.
Helt til en ny, uventet,
spennende, begynnelse dukket opp.
En verden med spesialtegn.
Vi visste ikke hva det ville si!
Bedriftene sa: "Vi trenger en stor bokstav,
vi trenger et tall, men vi trenger også et spesialtegn."
Vi trykket på knappen. "Kan jeg få se eksempler
av disse spesialtegnene som dere insisterer på?"
Vi gransket dem. Der er de.
Jeg ante ikke at tegnene var så spesielle."
Helt til alles øyne stoppet ved...
...utropstegnet.
Du blir med meg.
Som vi la på slutten av passordet vårt med stor bokstav.
Like etter tallet én.
I dette øyeblikket tenker alle i London Palladium:
"Jeg bør endre passordet mitt. Det gjør jeg nok i morgen.
Det må jeg gjøre. Jeg må komme på et nytt ord.
Best å endre det."
Men dette er hva som skjer på 20-tallet. I år 2020.
Teknologien vil bare bli bedre. Det skal gjøre livene våre enklere.
Noen ganger, etter min mening, litt for lett.
Vi har ny bil.
Alt er automatisert. Jeg gjør ikke noe i bilen.
Blir det mørkt, skrur frontlysene seg på.
Regner det, skrur vindusviskerne seg på på egen hånd.
Men det betyr at du gjør fysisk mindre i bilen.
La oss være ærlige. Alt teller.
Alt teller om du blir lat og alt gjøres for deg.
Unge folk bruker uttrykket: "Kan du sveive opp vinduet?
Kan du sveive ned vinduet? Mamma.
Sveiv ned vinduet."
Men hele livet har de trykket på knapper sånn.
De vet ingenting om
de tiårene vi brukte på å gjøre dette manuelt.
Ikke lett. Den satt ofte fast.
Bra for bicepsen.
Ikke tren, bare sveiv ned vinduet.
Noen ganger regnet det mens vinduet var åpent.
Vi måtte sveive i utrolig fart.
Passasjeren lener seg bort og gjør sånn.
Du kan prøve begge to om du føler deg trygg.
Ikke tren.
Jeg kan flytte setet i bilen min med knapper.
Knappen ved setet flytter det frem
og tilbake.
Ryggstøtten.
Det er bare knapper.
Det er alt du gjør med fingrene.
Før i tiden var der en spake
mellom beina dine.
Du løftet den, og den skjøt deg
bak på skinner til bilens baksete.
"Hallo! Jeg er ved baksetet nå."
Du kunne se skinnene foran deg som en liten berg- og dalbane.
Så måtte du vrikke deg fremover
til din favoritt-kjørestilling.
Bra for magemusklene.
Ofte dro man seg for langt frem.
Du dro deg helt frem til rattet og måtte vri deg
varsomt tilbake.
Menn var bedre elskere før.
De øvet ved å vrikke opp og ned i bilen.
Bare for å finne sin favoritt-kjørestilling.
Jeg hadde et rart øyeblikk i bilen her om dagen med kona mi.
Hør her...
Mitt forhold...
Det er kanskje ikke alle menn.
Det er et uendelig oppdrag
med kona for å finne ut hva jeg skal gjøre.
Jeg vet aldri helt hva jeg burde gjøre.
Så vi kjører i bilen, og hun er i passasjersetet.
Det var veldig rart.
Jeg kjører forbi en parkeringsplass og sier jeg må kjøre i revers.
Så jeg gjør en typisk ting.
Jeg legger armen over henne. Jeg lener meg.
Så kjører jeg fort i revers.
Så parkerte jeg. Fine greier.
Føltes bra. Godt manøvrert.
Jeg tenkte ikke mye på det.
Kona ser på meg og sier:
"Jeg syns det er veldig sexy."
Jeg ante ikke hva hun mente.
Jeg ser ut. "Hva? Hva skjedde?
Hva snakker du om?"
Hun sa: "Det er veldig sexy når menn gjør det."
"Hvilke menn snakker du om?
Hvem er de sexy mannfolka? Hva snakker du om?"
Hun sa: "Når du kjører i revers. Det er sexy. Du pleier ikke å gjøre det."
"Gjør hva? Hva snakker du om?"
"Når du legger armen over meg og kjører i revers.
Jeg syns det er veldig sexy!"
"Beklager, men jeg har fokusert
på soverommet
de siste 20 årene av forholdet vårt
for å tenne deg."
Det ville tatt meg en milliard år
før jeg prøvde manøvrer i bilen
som en del av forspillet.
"Hva med daten vår?
Skal vi kjøre i revers, så kan du si når du er klar? "
Jeg kan godt gjøre det nå siden vi er her.
Hun sa: "Jeg kan ikke noe for hva jeg syns er sexy."
Så sa jeg: "Er det noe annet rart du syns er sexy som jeg burde vite om?"
Hun sa hun måtte tenke litt.
Så sa hun: "Det er én ting menn gjør."
"Beklager, hvem er mennene du snakker om?"
"Du gjør det bare ikke, Michael." "Gjør hva?"
Hun sa: "Når de tar av seg genseren.
De strekke hendene bak ryggen.
Og så...
De tar den av med én bevegelse."
Hun begynte å stønne.
"Jeg syns det er veldig sexy."
Hva snakker du om?
"De strekker hendene bak ryggen og tar av seg genseren."
"Syns du ikke min metode er sexy? Når jeg griper ermene og...
...jobber meg oppover sakte…
...før du må dra den av?"
Hun sa at hun ikke syns det er sexy.
Så jeg tenkte: "Greit. Jeg skal prøve dette."
Dette fikser jeg.
Vi hadde date noen uker senere.
Vi gikk ut, drakk litt og spiste.
Kom hjem, barna sover og jeg har genser på.
Jeg ville prøve det.
Jeg visste ikke at det var vanskelig og at jeg måtte øve.
Heller ikke at det var genseren med den strammeste halsen.
Så jeg grep fast bak ryggen og dro til, men hodet mitt ble sittende fast.
Som om jeg ble født veldig sakte.
Denne fødselen krevet tang .
Jeg var også opprørt over at skjorta gikk opp med genseren.
Magen min hang og slang utenfor.
Det var etter middag òg.
"Ikke spis deg mett på brød." "Men det er varmt."
"Skal du spise opp potetene? De er så gode, synd å kaste det bort."
"Dele dessert?" "Nei, jeg vil ha min egen."
"Småkaker? Gjerne det!"
Jeg dro hardt i den for å gjøre det sexy.
Det tok en stund, og til slutt kom jeg ut.
Hun var ikke der. Hun stakk.
"Kjære?
Jeg gjorde den sexy genser-greia.
Du gikk glipp av det.
Jeg tenkte vi kunne kjøre i revers og legge oss i senga etterpå? "
Nå, mine damer og herrer,
skal jeg dele litt for mye.
Hashtag "for mye informasjon".
Etter dette sa jeg til henne: "Kjære...
Jeg er lei av å prøve og feile.
Vi burde bare kommunisere.
Hvorfor sier du det ikke til meg? Bare fortell meg
hva som virkelig tenner deg.
Så sa hun: "Virkelig?"
"Å", tenkte jeg.
Jeg vil vite hva det er.
"Hva er det som tenner deg?"
Hun sa: "Virkelig?" "Ja."
"Vil du vite det?" "Ja.
"Seriøst?" "Ja, bare si det."
"Mener du det?" "Ja." Så sa hun:
"Mørkhudede."
"Hvordan skal jeg ordne det for jubileet vårt?"
Til tross for dette går det bra.
Fortsatt sammen. Barna blir større.
Ozzy, min yngste, er fortsatt et barn.
Lucas er 14 år og Ozzy er 11 år.
Han er liten. Han er en smart og flott gutt.
Han må slutte å spille så mye Xbox.
Han er helt avhengig av å spille Xbox.
Jeg ber ham skru den av hele tien.
"Jeg sa fem minutter, du fikk 45. Du var heldig."
"Jeg kommer snart, pappa. Jeg kommer..." Beklager.
Han høres ikke sånn ut. Jeg vet ikke hvem det var!
Han er mye mer middelklasse.
"Et øyeblikk, far. Jeg skal avslutte om et par minutter.
Snart ferdig."
Jeg vet ikke hvem den første var!
"Hei, sveis. Jeg er sønnen din. Overrasket?
Jeg lurte på noe.
Hvorfor er jeg fra East End...
...mens du er kineser?
Jeg skjønner ikke dette.
Hva slags familie bor jeg med?"
Hva slags familie?
"Mamma kjørte ned veien i revers
med en mørkhudet kar.
Jeg så en genser fly ut vinduet. Hun så glad ut.
Gladere enn vanlig. Hun smilte stort."
Vet ikke hvem det er.
Han sier alltid: "Et øyeblikk."
Han vet nok ikke hva "et øyeblikk" betyr.
"Skru av nå. Middagen står på bordet."
"Jeg kommer. Jeg kan ikke. Kampen en viktig."
Han spiller søppelet Fortnite.
"Det er en viktig kamp."
"Sett det på pause!" "Det går ikke an."
"Det kan du! Jeg setter ned foten. Sett på pause!"
"Det går ikke an!
Da må jeg ta livet av meg!"
"Vennen, det er ikke så alvorlig."
"Nei. Jeg må ta livet av meg i spillet."
"Ta livet ditt da! Jeg bryr meg ikke!"
Dette skjer hver kveld. Jeg roper opp trappen: "Ozzy!
Drep deg selv, det er middag!
Be en venn skyte deg! Det er bolognese, det blir kaldt."
Han respekterer ikke meg.
Jeg har ingen kontroll over ham.
Han lytter til moren og ler av meg.
Hver gang jeg hever stemmen. Her om dagen:
"Det er leggetid! Har du pusset?"
Så sa han: "Pappa. Du må ikke rope. Jeg står her. Jeg hører deg.
Ro deg ned. Er du sliten eller noe?"
"Jeg er vel litt sliten."
Han sa en dag:
"Er blodsukkeret ditt lavt? Trenger du en matbit?"
"Ja, jeg tror det. Jeg er litt..."
Han ba meg gå på rommet mitt.
Den store nyheten i huset er at vi har fått hund.
Det er nytt for oss.
Her er hundeelskere!
Vi har fått en liten, myk hund.
En liten, god og myk hund.
Mr. MykIntyre.
Han er en veldig fin og myk hund. Han er veldig kjærlig.
Han er kjærlig fordi han er født sånn.
Hunderaser har ulike lynne.
Det var som å kjøpe bil. Jeg besøkte www.noe...
Www.hvaslagshund.com.
Der står om ulike raser, deres særpreg,
hvor ofte de må gå på tur,
hvor mye de må mates og om de røyter.
Der stod hvor kjærlige de er. Om de liker mennesker godt.
De fikk én til fem stjerner.
Jeg vurderte bare hunder med fem stjerner for kjærlighet.
Hvorfor ta inn et dyr i huset
om det ikke elsker deg fullt ut?
Hunder som fikk fem stjerner er golden retriever,
labrador og min hund. En norfolk terrier. Han har mye kjærlighet.
Man ser det i øynene når han ser på meg. Han sier: "Jeg elsker deg så høyt."
Jeg gir ham en Norfolk-aksent. Han er en norfolk terrier.
Jeg tror han hadde hatt aksenten om han snakket.
"Jeg elsker deg så høyt. Takk for at du er min mester.
Takk for at jeg får bo her.
Jeg elsker interiøret du valgte. Helt nydelig.
Du kan bli interiørdesigner om du vil.
Du kan klare hva enn du vil.
Jeg føler det samme som en asiatisk kvinne når hun ser på deg.
Jeg er helt besatt av deg. Du er fantastisk.
Jeg elsker hvordan jakken din former pupper.
Jeg elsker å høre deg stå opp og tisse om nattet.
'Han er våken igjen. For en type!'
Elsker når du går ut av badet med røde bein, en rød arm og røde baller.
Jeg elsker det.
Jeg savner deg alltid.
Jeg frykter at du blir bitt av haier i Australia.
Jeg frykter du skal gli på fanten i sexetasjen.
Du er ikke en robot.
Du er en av de mest ekte menneskene jeg har kjent.
Jeg elsker deg. Du vet når du går ut?
Det er irrasjonelt, men jeg frykter du er død.
Jeg begynner å tenke at min herre, min ekte kjærlighet, er død.
Når du kommer hjem,
er jeg verdens lykkeligste.
For min kjærlighet er fem stjerner!"
Det er hunden min.
Fem stjerner.
Veldig kjærlig.
Jeg gikk på nettsiden for å se hunder som ikke får fem stjerner for kjærlighet.
Én stjerne,
Chihuahuaen.
De små, meksikanske hundene med store øyne. De liker ikke folk.
Fordi du støter på ulike hunderaser. Hundeeiere vet dette.
Du tar dem med til parken, og de snuser rundt.
De vil møte hunder.
Det er herlig når de ser hverandre.
Det de ønsker å gjøre...
Eller min hund ønsker et kort møte med den andre hunden.
Det innebærer å lukte hverandres baller og så gå videre.
Han går til en hund.
"Kan jeg lukte på ballene dine?"
Den andre hunden sier: "Ja da."
Så sier han: "Lukt mine."
Så sier de takk og går videre.
De ser hverandre.
Den andre hunden ser ham.
Hunder kan være slemme.
De vil ikke lukte fordi han er valp.
En schæfer kommer gående på denne måten:
"Jeg er en schæferhund."
Hunden min sier: "Kan jeg lukte på ballene dine?"
"Absolutt ikke, din dumme, lille valp.
Se så liten du er!
Du hadde ikke nådd ballene mine om du prøvde engang!
Tror du jeg vil bøye meg for dine miniballer?
Motbydelig! Hold deg unna ballene mine!"
En fransk puddel kommer.
"Jeg er en fransk puddel."
Hunden min går bort. "Unnskyld, kan jeg få en...
Jeg ble dårlig behandlet av en schæfer. Kan jeg få lukte på ballene dine?"
"Det var greit før Brexit, men jeg er misfornøyd.
Dere tok ikke riktig avgjørelse.
Kanskje før, men nå liker jeg ikke det.
Det dere stemmer på er frekt mot oss. Dere er ikke med lenger.
Vil dere ha fri bevegelse? Det får dere ikke til ballene mine mer.
Hold deg unna dem."
En afghansk mynde kommer.
"Ikke rør mine... Vanligvis gjør jeg det,
men ting er tøft i landet mitt. Jeg må hjem.
Det er mye uro i min region. Jeg må se på CNN.
Baller er ikke tilgjengelig nå."
I blant får man søte hunder.
Som en liten skotsk terrier.
"Hallo!
Slå deg løs, kompis!
Trykk ansiktet inn!
Kom igjen, jeg har ingen hast!
Jeg skal lukte på dine snart. Nyt det!
Kjør på, kompis!"
Men chihuahuaer?
Hver gang du ser en chihuahua, er eieren sånn…
"Forsiktig!
Han biter litt."
Du ser det i øynene hans.
Selvfølgelig. Han har én stjerne for kjærlighet.
Les deg opp.
Han sier: "Hvorfor kjøpte hun meg? Jeg liker henne ikke.
Jeg liker ikke folk.
Hvorfor undersøkte hun ikke på nett?
Prøver hun å nærme seg, biter jeg.
Jeg liker ikke ansiktet hennes, barna hennes eller mannen hennes.
Når hun går ut av huset,
håper jeg at hun er død. Jeg ber om hennes død.
Og få meg ut av vesken din, din jævla heks!"
Én stjerne.
Damer og herrer, takk for at dere kom
og deltok i denne gøyale kvelden!
Tusen takk! God natt! Bravo!
Ja! Flotte folk!
Takk!
Takk til dere der oppe!
Takk! Dere er flotte!
Takk skal dere ha! Ha en fin kveld! Bravo!