Downloaded from YTS.MX
‫- ספיישל קומדיה מקורי של NETFLIX -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- מייקל מקינטייר -‬
‫- פרפורמר -‬
‫גבירותיי ורבותיי, קבלו בבקשה לבמה‬
‫את מייקל מקינטייר!‬
‫ערב טוב, גבירותיי ורבותיי!‬
‫ברוכים הבאים...‬
‫לספיישל שלי בנטפליקס!‬
‫בואו נעשה את זה!‬
‫תודה!‬
‫בכנות, רציתי להיות במצב גופני...‬
‫קצת יותר טוב‬
‫לכבוד הספיישל.‬
‫תכננתי להיות, אבל זה לא באמת קרה.‬
‫לא הייתי מזכיר את זה, רק שהחליפה נתפרה‬
‫לגוף שלי בהתאמה אישית‬
‫לפני כשנה,‬
‫וכבר אין לי גוף כזה, למרבה הצער.‬
‫היא קצת צמודה, מעט מתוחה.‬
‫גיליתי שאני צריך להביע את עצמי,‬
‫להחוות מתחת לקו הזה.‬
‫אתם תראו שלרוב, אאלץ להביע את עצמי‬
‫כאן למטה הערב.‬
‫כי כשאני מרים את הידיים מעבר לכך,‬
‫זה מתחיל.‬
‫שדי ז'קט, גבירותיי ורבותיי.‬
‫תופעת לוואי מצערת במיוחד‬
‫של הז'קט ההדוק.‬
‫יש לי לחי שמנמנה,‬
‫יש לי לחיים שמנמנות כרגע.‬
‫למרבה הצער, בגלל מצב הלחי השמנמנה,‬
‫מספר בעיות.‬
‫קניתי טלפון, לא יודע מתי, לפני שנה בערך.‬
‫האייפון החדש. יש לו זיהוי פנים.‬
‫כשאתה מקבל אותו, אתה מסתכל עליו,‬
‫זה ממפה את הפנים שלך, ואז זה זוכר אותך.‬
‫בכל פעם שמסתכלים, הוא נפתח.‬
‫לא בעזרת קוד, רק מהפנים שלך.‬
‫אז עכשיו הטלפון שלי כבר לא מזהה...‬
‫את הפרצוף השמן שלי.‬
‫רק בוהה בי כאילו אומר,‬ ‫"מי זה הגנב השמן הזה?‬
‫גנבת את הטלפון של מייקל?"‬
‫אני יכול לפתוח אותו רק כך:‬
‫זה בגלל שאני מזדקן.‬ ‫אשתי ואני בני אותו גיל.‬
‫דברים קטנים התחילו להשתנות.‬ ‫שנים שהכול היה אותו הדבר.‬
‫אבל עכשיו אנחנו מרגישים שזה מתגנב.‬ ‫זו לא בדיוק זקנה,‬
‫אלא הבדלים קטנים.‬
‫לדוגמה, אנו לא יכולים להישאר ערים בלילה.‬ ‫אנו מתעלפים.‬
‫בכל ערב... תשע וחצי בערך זה מאוחר בשבילנו.‬
‫אנחנו כל כך עייפים. ‬
‫נכון כשלוחצים על הנטפליקס‬ ‫וזה עושה "בום-בום"?‬
‫זה הקול של הראשים שלי ושל אשתי‬ ‫מכים בכרית ומתעלפים.‬
‫לא שורדים מעבר לזה.‬
‫עוד משהו שהתחיל לקרות עכשיו...‬
‫ואני חייב לומר שאני לא גאה בזה.‬
‫אני מאוד מאוכזב שזה קורה כל כך מוקדם בחיי.‬
‫זה לא קורה בכל לילה.‬
‫אבל התחלתי, מדי פעם,‬
‫להתעורר באמצע הלילה, צריך להשתין,‬
‫שזו התפתחות מדכאת מאוד.‬
‫יש כאן אדון מבוגר שהריע לזה.‬
‫איזה רגע מצחיק.‬
‫"אני איתך, ידידי."‬
‫שלפוחית השתן שלי הייתה בסדר.‬
‫כמו הרבה שלפוחיות שתן צעירות באולם הזה,‬ ‫הלכתי לישון בלילה.‬
‫הייתי אומר, "לילה טוב שלפוחית".‬ ‫היא ענתה,‬
‫"לילה טוב, מייקי. תישן טוב."‬ ‫"בסדר."‬
‫הייתי קם בבוקר, השלפוחית אמרה, "תראה,‬
‫אנחנו מלאים כאן, אבל אין סיבה לדאגה.‬
‫בפעם הבאה שתעבור בשירותים,‬ ‫אצטרך להתרוקן.‬
‫אבל תירגע, בלי לחץ, אין מה למהר.‬
‫תאכל ארוחת בוקר, תשתה מיצים.‬
‫תשתה שייקים. תה, קפה, מה שבא לך.‬
‫דגני בוקר, עוד חלב, למה לא.‬ ‫אני בשליטה...‬
‫עד לפחות 12 בצהריים."‬
‫ובכן, כבר לא.‬
‫עכשיו, כשאני ישן עמוק באמצע הלילה,‬
‫שלפוחית השתן שלי שולחת הודעות למוח שלי‬
‫כדי שאחלום שאני משתין על עצמי.‬
‫ככה היא מעירה אותי.‬
‫אני חולם חלום חרדה רגיל.‬
‫חזרתי לבית הספר,‬
‫אני במבחן שלא התכוננתי אליו.‬
‫אני חולם חלום מוזר,‬ ‫ואז אני מסתכל למטה‬
‫וגם השתנתי במכנסיים. אני מתעורר בבהלה!‬
‫השתנתי במכנסיים?‬
‫אני מסתכל מטה, השלפוחית עונה, "כמעט!‬
‫חייבים ללכת עכשיו! קום! עכשיו!"‬
‫ואתה שוכב שם, "אבל אני לא רוצה לקום.‬
‫השעה שלוש לפנות בוקר, אני לא רוצה."‬
‫ואתה נלחם, אך השלפוחית שלך מתעקשת.‬
‫"אני חוששת שתצטרך להתעורר,‬ ‫המצב מסוכן מאוד כאן למטה.‬
‫אני לא יכולה להתמודד עם זה."‬
‫אז זה אומר לצאת מהמיטה וללכת סביב המיטה,‬
‫לצאת דרך הדלת, לחדר האמבטיה,‬ ‫שנמצא שם, נכון?‬
‫מסביב למיטה כי אשתי שם,‬ ‫היא קרובה יותר לדלת.‬
‫זה הצד שלה.‬
‫זה הצד שלי, זה הצד שלה.‬
‫זה ככה כבר 20 שנה.‬
‫זה לעולם לא ישתנה. לכולנו יש צדדים.‬
‫האם עברתם לצד של בני הזוג שלכם?‬
‫זו התחושה הכי מוזרה!‬
‫"זה אותו החדר, אבל הוא נראה ממש מוזר מכאן!‬
‫אני לא אוהב את זה!"‬
‫אז עליי ללכת מסביב למיטה,‬
‫ואסור לי להעיר אותה...‬
‫אם אשתי תתעורר בלילה, היא לא תחזור לישון,‬
‫היא תאשים אותי, היא תקום.‬
‫למה הערת אותי?‬ ‫למה אתה חייב להרעיש?‬
‫אז עליי לוודא שהיא תישאר ישנה,‬ ‫אם היא תתעורר בלילה,‬
‫היא תסתכל בטלפון שלה באופן בלתי נמנע,‬
‫מה שאומר שהיא תקנה נעליים באופן בלתי נמנע.‬
‫היא קונה כל כך הרבה נעליים‬
‫בטלפון בקניות אונליין.‬
‫היא קונה נעליים כשהיא באמבטיה,‬
‫היא קונה נעליים ברמזור,‬
‫היא קנתה זוג נעליים במעלה רכבת הרים.‬
‫היא מכורה.‬
‫זה עולה לי הון.‬
‫קצת תובנה עד כמה זה גרוע.‬
‫באיזה לילה,‬ ‫שכבתי במיטה עם המחשב הנייד שלי.‬
‫היא ליידי בטלפון הנייד שלה.‬
‫גם הילדים נמצאים בחדר, שניהם עם אייפדים,‬
‫והטלוויזיה פועלת מולנו.‬
‫זו סצנה משפחתית מודרנית נהדרת.‬
‫זה לא שאנו לא משוחחים כמשפחה.‬
‫לפעמים יש צלצול וואטסאפ‬ ‫ואנחנו דנים בטלפון של מי זה היה.‬
‫"פינג!" "זה שלך? נראה לי שזה שלי."‬ ‫"הטלפון שלך צלצל."‬
‫"תודה, נכון." ואז חוזרים למכשירים שלנו.‬
‫הייתי באתר חשבון הבנק שלי באותו הזמן.‬
‫יכולתי לראות כסף יוצא מהחשבון בזמן אמת.‬
‫בכל פעם שרעננתי אותו,‬ ‫היה לנו פחות כסף בבנק!‬
‫"את עושה את זה עכשיו, יקירתי?"‬
‫"אבל הנעליים האלה כל כך יפות, יקירי!‬ ‫הייתי חייבת!‬
‫אם זה מעצבן אותך, תפסיק לרענן."‬
‫"בבקשה, תשאירי לנו משהו לבוקר!"‬
‫אז אסור לי להעיר אותה, זה יעלה הון.‬
‫אז עליי להתגנב כדי להגיע לשירותים.‬
‫קל יותר להגיד מאשר לבצע, בגלל ריצפת העץ.‬
‫אף פעם לא שמתי לב שריצפת העץ שלנו חורקת‬
‫עד שהתחלתי להתגנב עליה באמצע הלילה.‬
‫אף פעם לא שמתי לב שריצפת העץ‬ ‫מרעישה בשעות היום.‬
‫ברגע שכף הרגל שלי...‬
‫תצא מהמיטה אל חשכת הליל...‬
‫אני רואה את אשתי נעה בשנתה.‬
‫היא שולחת יד אל עבר הטלפון שלה‬ ‫באופן תת מודע.‬
‫"לא!"‬
‫אני מנסה למצוא אזור לא חורק...‬
‫"זין!"‬
‫אחרי זמן מה, אני פשוט רץ.‬
‫הכול עושה רעש בלילה. הכול.‬
‫אפילו לא ידעתי...‬
‫שיש לנו מאוורר סופח לחות.‬
‫עד שהתחלתי להשתין בלילה.‬
‫אני נכנס לשירותים, מדליק את האור...‬
‫מה אנחנו סופחים? עדיין לא התחלתי.‬
‫זה הדבר הכי רועש בעולם! זה יעיר את אשתי!‬
‫ואין שני מתגים. אין מתג לאור‬
‫ומתג ל...‬
‫ספיחה.‬
‫הם על אותו המעגל.‬
‫אז אם תרצה להדליק אור, תצטרך...‬
‫מה שיעיר את אשתי בוודאות.‬
‫אז זה אומר להשתין...‬
‫באפלה.‬
‫כיוון שהכול קשור לסאונד,‬
‫אתה חייב להיות רגיש מאוד לרעש,‬
‫כי אתה מחכה להתזה.‬
‫אבל אי אפשר להשתין למים,‬
‫זה רועש מדי.‬
‫זה יעיר את אשתי.‬
‫אז אתה מחכה למים, ומיד נסוג‬
‫כדי למצוא את הנקודה המדויקת‬ ‫על האסלה שמקיפה את המים.‬
‫כן! ההכרה בהשתנה הלילית!‬
‫שתן באפלה.‬
‫ולפעמים אתה משתין ושומע צליל אחר וחושב...‬
‫"נדמה שזו הרצפה. אני משתין על הרצפה.‬
‫פיציתי יתר על המידה."‬
‫ואז אתה מדליק את האור.‬
‫"כן, השתנתי על הרצפה."‬
‫ואז אתה צריך למשוך נייר הטואלט,‬
‫אתה זורק אותו למטה.‬
‫אתה יוצר סוג של סמרטוט כף רגל,‬
‫בעודך מסיר את השתן של עצמך‬ ‫מרצפת חדר האמבטיה.‬
‫"איך החיים, מייקל?"‬ ‫"אני מנגב שתן עם כף הרגל‬
‫ב-3:20 לפנות בוקר.‬
‫חוץ מזה, ממש מאושר."‬
‫ואז חוזרים למיטה.‬
‫ברגע שאני נכנס לחדר השינה,‬ ‫אני רואה את פניה המוארות של אשתי.‬
‫הטלפון.‬
‫כמו סרט אימה.‬
‫אפשר לראות נעליים בעיניים שלה.‬
‫"אתה חייב לעשות כל כך הרבה רעש, מייקל?‬
‫קניתי שלושה זוגות נעליים."‬
‫לעזאזל!‬
‫השתן הזה עלה לי 600 ליש"ט!‬
‫פלוס מע"מ!‬
‫אני שוקל לקנות קטטר רק כדי לחסוך כסף.‬
‫האמת שהתחלתי...‬
‫וזו עצה טובה בשבילך.‬
‫התחלתי לצרוך ויטמין תוסס במים לפני השינה,‬
‫ואז השתן שלי זוהר בחושך‬ ‫ואני יכול לראות בדיוק מה קורה.‬
‫אך אני יודע איפה...‬ ‫למדתי איפה הלוחות החורקים.‬
‫אני קם מהמיטה‬ ‫ואני יודע מאיפה להימנע מלדרוך.‬
‫אני משתפר בזה.‬
‫אני חושב שככל שאתבגר,‬ ‫אהיה יותר ויותר מוצלח בזה.‬
‫עד גיל 80, אהיה כמו לוחם נינג'ה.‬
‫מעין פנסיונר משתין בחשאי באמצע הלילה.‬
‫שתן בקושי יצא בגיל הזה.‬
‫לפני שאבין שבטעות השתנתי‬ ‫בארון בחדר האורחים,‬
‫אבל כל זה עתיד לבוא, גבירותיי ורבותיי!‬
‫אבל החדשות הטובות הן,‬
‫הדבר החיובי היחיד בלקום בלילה כדי להשתין‬
‫הוא שזה נותן לי הזדמנות, בזמן שאשתי ישנה,‬
‫לשנות את הטמפרטורה‬
‫בחדר השינה,‬ ‫כי היא אוהבת לישון בתנאים ארקטיים.‬
‫היא ישנה עם החלון פתוח‬
‫וקוראת לזה "טמפרטורת החדר".‬
‫אמרתי, "יקירתי, זו לא טמפרטורת החדר‬
‫אם החלון פתוח.‬
‫זו טמפרטורת הגינה."‬
‫זה כאילו שנישן באוהל בחוץ.‬
‫זה קפוא!‬
‫"אפשר לסגור את החלון ולהפעיל החימום?"‬
‫"אסור להפעיל את החימום בחדר השינה.‬ ‫אתה יודע שזה עושה כאב גרון."‬
‫"הגרון שלי די כואב‬
‫מהקרחונים שנוצרים בו!"‬
‫אבל לא אכפת לי,‬ ‫היא יכולה לקבל מה שתרצה, זה בסדר.‬
‫אנחנו גרים יחד.‬
‫אם היא רוצה שיהיה קפוא, אתכסה בעוד שמיכה.‬
‫זה יהיה בסדר. הבעיה שלי עם זה היא‬
‫שיחסיה עם הטמפרטורה לא הגיוניים כלל.‬
‫למה היא רוצה שהחדר יהיה כל כך קפוא‬
‫אבל האמבטיה שלה היא הדבר הכי חם אי פעם?‬
‫יש לבה, ואז יש את האמבטיה של אשתי.‬
‫כשהיא באמבטיה, האדים ממלאים את הבית.‬
‫אנשים נוסעים ברחוב שלנו עם אורות ערפל‬ ‫ואומרים,‬
‫"מה קרה בבניין הזה?"‬
‫ולעתים קרובות היא קוראת לי מהאמבטיה,‬ ‫דרך האדים,‬
‫"מייקל, תרצה להיכנס לאמבטיה אחריי?"‬
‫"מה, כדי לבשל בה בפסטה?‬
‫לא."‬
‫סכנה.‬
‫כי כולנו עשינו את זה.‬
‫כולנו נכנסנו לאמבטיה חמה מדי.‬
‫וזה בדרך כלל באשמתנו, אין לנו זמן לחכות.‬
‫כשאנו מפעילים את ברזי המים החמים והקרים‬
‫אין לנו זמן לחכות שהטמפרטורה הכוללת הנכונה‬
‫תופיע, אתה רק בודק, "יהיה בסדר."‬
‫אתה הולך משם לחייך העסוקים, חוזר,‬
‫ובד"כ יודע ברגע שכף הרגל נכנסת.‬
‫ברגע שהיא בפנים, אתה עושה כך…‬
‫"זה יותר מדי חם."‬
‫אבל הרבה פעמים,‬ ‫אתה לא קולט עד שאתה כבר בפנים.‬
‫אתה נכנס, ואתה מתחיל להתכופף,‬
‫כי לוקח זמן‬
‫למידע שהרגליים שלך בוערות...‬
‫להגיע למוח שלך,‬
‫לאן שהמידע צריך להגיע כדי לספר לך עליו.‬
‫כי למידע יש מסע ארוך עד שהוא מגיע.‬
‫אז אתה מתחיל להתכופף וחושב,‬
‫"משהו לא מרגיש לגמרי נכון."‬
‫ואז אתה קולט.‬
‫יש לך החלטה של שבריר שנייה,‬ ‫"האם אני נשאר או שאני יוצא?"‬
‫ופעמים רבות אתה אומר, "אני לא יכול!‬ ‫אלוהים, אני לא יכול!"‬
‫ואתה עומד עירום בחדר האמבטיה שלך.‬
‫אם תסתכל למטה,‬ ‫יש לך גרבי עור אדומים של כאב.‬
‫"תראו מה עשיתי לעצמי!"‬
‫ואז צריך לרוקן את החמים כדי להוסיף קרים,‬
‫וזה כולל הקרבה של הזרוע שלך‬
‫כדי לצלול לפקק.‬
‫צלילת פקקים, מאוד מסוכן.‬
‫אתה מסתכל על היד שלך כדי לומר,‬ ‫"זה יכאב, אני מתנצל.‬
‫תתכונני."‬
‫לפעמים אתה לא מוצא את הפקק.‬ ‫"אני עלול לאבד את הזרוע שלי!"‬
‫אבל האמיצים שבינינו,‬
‫יש כאן הרבה הלילה,‬ ‫ואני מחשיב את עצמי כאחד,‬
‫שירחפו ויחתרו.‬
‫זה כשנכנסים לאמבטיה,‬
‫אפילו שזה כואב,‬
‫ומרחפים מעל פני השטח.‬
‫מפעילים את הקרים, וחותרים כמו מטורפים.‬
‫"אנחנו יכולים לשנות את זה!‬ ‫זה משתפר כל הזמן!‬
‫תהיה אמיץ!‬
‫ואז אתה יודע,‬
‫"הגיע הזמן לשנות כיוון! קדימה!‬
‫זה משתפר. קדימה!"‬
‫ואז צריך לבדוק את זה. איך המים?‬
‫האם הם מוכנים לצלילה מלאה?‬
‫ואתה עושה את זה עם התחת שלך,‬ ‫אתה בוחר בתחת שלך,‬
‫ומשימת התחת שלך היא פשוט לצלול‬
‫כדי לבדוק אם זה מוכן? איך הולך?‬
‫כאן אני שוכח, לצערי, שיש לי ביצים.‬
‫זה לא שאני שוכח.‬
‫זה יותר הזווית של הטלטלה...‬
‫זאת אומרת שהביצים שלי הן הדבר הכי קרוב‬
‫לפני המים, ולא התחת שלי אחרי הכול.‬
‫וזה מגיע כהפתעה איומה.‬
‫זה החלק הרגיש ביותר בגוף האדם.‬
‫זה החלק האחרון בגוף האדם, בואו נהיה כנים,‬
‫שתנדבו לבחון בעזרתו‬
‫מים רותחים.‬
‫אף אחד לא הגיש לי כוס תה ואמר, "מייקל…‬
‫זה עלול להיות קצת חם."‬
‫"ובכן, נגלה בקרוב, ידידי."‬
‫"צדקת,‬
‫עוד קצת חלב.‬
‫רק טיפה.‬
‫בדקתי את זה בעזרת ביצי ריחוף החתירה‬ ‫הקשוחות שלי, ידידי."‬
‫עבודה מצמיאה.‬
‫זו עבודה מצמיאה.‬
‫אלה המים מינרליים.‬
‫הם הורידו את התווית בגלל פרסום.‬
‫כי הם חוששים שאנשים שצופים בנטפליקס‬
‫ירצו להיראות כמוני.‬
‫אתם מתארים לעצמכם? "מה הוא שותה?"‬
‫זה אוויאן, כמובן.‬
‫אם תהיתם. אוויאן.‬ ‫"תהיה צעיר. אוויאן."‬
‫אנשי המעמד הבינוני אוהבים מים מינרליים,‬ ‫נכון?‬
‫זה נוזל חסר צבע, ריח וטעם,‬
‫ויש לו טעם זהה,‬ ‫לא משנה איזה מותג תקנה.‬
‫זה נס של מיתוג ושיווק‬ ‫שאנשים מעדיפים אחרים.‬
‫"אני אוהב 'ווס', 'פיג'י', 'בקסטון'."‬
‫"אני בחור של היילנד ספרינג."‬
‫אלה אותם מים.‬
‫והם נעלבים מאוד, בטח ראיתם את זה במסעדות‬
‫כשהמלצר בא, "תרצו לשתות משהו?"‬
‫"כן, אפשר לקבל מים, בבקשה?‬ ‫מים רגילים, אנחנו בסדר עם מים."‬
‫לפעמים המלצר שואל, "מהברז?"‬
‫זה רגע נורא.‬
‫זה כאילו שהוא הרגע אמר, "שלולית?‬
‫אני יכול לאסוף קצת מהמדרכה? ירד גשם קודם."‬
‫ואנשים כל כך נעלבים.‬
‫"סליחה, איך אתה מעז?‬
‫אתה מנסה להרעיל אותי ואת ילדיי?‬
‫אין לך כבוד?‬ ‫נראה לך שאין לי כסף למים מינרליים?‬
‫אנחנו נשתה אוויאן, או משהו.‬
‫יש תמונה של הר על הבקבוק, זה מרגיע אותנו.‬
‫אנו לא רוצים מי ברז מגעילים.‬
‫אנחנו לא יודעים מה מצב הברזים והמכלים‬ ‫והצינורות שלכם.‬
‫כמה מגעיל. המכלים שורצי העכברושים שלכם?‬
‫מים שניקזו ונשטפו באסלה במשך מאות שנים?‬
‫אתה מנסה לתת לי את זה? כמה מבחיל.‬
‫"קרח?"‬
‫"כן, אתה יכול להקפיא את מי החרא‬ ‫ולשים אותם במים מינרליים?‬
‫כי לא חשבנו על זה בכלל.‬
‫אנחנו רוצים מוות איטי,‬
‫שחרור איטי של מי עכברושים מורעלים‬ ‫אל תוך הטוהר של אוויאן."‬
‫אז זה שיאו של סיבוב הופעות‬ ‫שאני עושה מזה זמן מה, פחות או יותר,‬
‫ברחבי העולם. סיבוב עולמי גדול.‬
‫ואני מניח שזה מרגש להפליא‬ ‫להיות סוף סוף בבית,‬
‫כי הייתי במקומות רחוקים רבים.‬
‫המקום הרחוק ביותר‬ ‫הוא הכי רחוק שמישהו מכאן אי פעם הגיע אליו,‬
‫והיא ניו זילנד.‬
‫ניו זילנד היא…‬
‫ניו זילנד מדהימה, מת על ניו זילנד.‬
‫אבל זה לוקח 24 שעות,‬ ‫כידוע לכם, להגיע מכאן לשם‬
‫וזה יום שלם בחייכם שפשוט נעלם, זה מטורף.‬
‫והג'ט-לג הוא עצום.‬
‫אז נחתתי באוקלנד, ניו זילנד וחשבתי‬
‫שעליי להתאים עצמי לאזור הזמן בהקדם.‬
‫אז שלפתי את השעון שלי,‬
‫ואמרתי לדיילת, "סליחה, מה הפרש הזמן כאן?‬
‫אני רק רוצה לכוון לאזור הזמן החדש,‬ ‫מה הפרש הזמן?"‬
‫היא ענתה, "זה 12 שעות קדימה.‬
‫הפרש הזמן בניו זילנד, 12 שעות קדימה.‬
‫אנו 12 שעות קדימה בניו זילנד."‬
‫אז התחלתי לכוון את השעון ל-12 שעות.‬
‫ושמתי לב שבזווית העין,‬ ‫היא הסתכלה עליי כאילו שאני אידיוט.‬
‫חשבתי,‬ ‫"מה הבעיה שלה? היא צריכה להתחפף."‬
‫הגעתי לשמונה שעות בערך והבנתי,‬
‫"אה נכון, אני אנחת‬
‫בדיוק באותו מקום בו התחלתי."‬
‫אז במקום להיראות כמו טמבל,‬ ‫כיוונתי אותו בחזרה.‬
‫"תודה, אני אסתדר מכאן.‬
‫תודה על עזרתך."‬
‫אבל כן, הם מדברים כך בניו זילנד,‬
‫ממש בקדמת הפה שלהם ככה.‬
‫זה די מהיר, זה די קצבי.‬
‫ובעיקרון הם משנים את התנועות,‬
‫יש להם מערכת יחסים מוזרה עם תנועות.‬
‫הם מגיעים לתנועה ובוחרים אחת אחרת‬
‫ובוחרים באחרת במקומה. זה קטע.‬
‫כי אוסטרליה קצת שונה,‬ ‫זה הרבה יותר איטי באוסטרליה,‬
‫הם לוקחים את הזמן.‬
‫למעשה, הם אוהבים את התנועות.‬
‫כשהם רואים תנועה, הם חושבים, "נישאר שם.‬
‫אני לא רואה סיבה...‬
‫לזרז את המשפט הזה, חבר.‬
‫אנחנו נישאר בתנועה."‬
‫אך בניו זילנד, הקטע הוא לשנות את התנועה.‬
‫והייתה לי תקרית קטנה‬
‫בגלל עניין שינוי התנועה הזה.‬
‫ואני אהיה כן וגלוי. זה היה די גס רוח.‬
‫אבל זה מצחיק.‬
‫כשעשיתי צ'ק-אין במלון באוקלנד,‬
‫היא רצתה לספר לי,‬ ‫פקידת הקבלה, על בריכת השחייה החדשה‬
‫שבנו בקומה השישית.‬
‫הקומה השישית.‬
‫וסביב הבריכה היה דק מעץ.‬
‫בלי יו"ד.‬
‫אשר היה ידוע בתור "הדק",‬
‫ובמעלית היה כתוב, "הדק."‬
‫עשיתי צ'ק-אין, היא אמרה,‬ ‫"במהלך השהייה שלך, מר מקינטייר,‬
‫תבלה זמן בישיבה על הדיק?"‬
‫"זו חתיכת יומרנות לחשוב כך עליי."‬
‫היא אמרה,‬ ‫"יש דיק גדול ומקסים בקומה השישית."‬
‫"יש זין גדול ומקסים בקומת הסקס?‬
‫איזה מין מקום זה?"‬
‫היא אמרה,‬ ‫"הדיק הוא רק בשביל לבלות בחוץ".‬
‫לא, הוא לא!‬
‫"זהירות, עלול להיות קצת חלקלק למעלה,‬ ‫זה עץ קשה."‬
‫"בבקשה, תתנהגי יפה!"‬
‫נסעתי לאוסטרליה בזמן שהייתי שם,‬ ‫ברור שאני מת על אוסטרליה.‬
‫היא יפהפייה, אני אוהב את האוסטרלים.‬
‫אנשים נחמדים.‬
‫יש לנו פה אוסטרלים.‬ ‫ברוכים הבאים, מת עליהם.‬
‫מת עליהם. ממש נלהבים, ממש שמחים.‬
‫הם אוהבים שאתה בא,‬ ‫הם פשוט אסירי תודה.‬
‫"לעזאזל, באת עד הנה!" פשוט מדהים.‬
‫וזה כמו יעד לחופשה, היא יפהפייה.‬
‫החופים יפים, הנוף מרהיב.‬
‫הבעיה היחידה, עם כל הכבוד,‬
‫היא שהכרישים החליטו שהם צריכים להיות שם.‬
‫והם מקיפים את אוסטרליה,‬
‫מחכים לאוסטרלים שייכנסו למים.‬
‫ונחשו מה?‬
‫האוסטרלים ממשיכים להיכנס למים.‬
‫הלכתי לחוף הים עם כמה אוסטרלים.‬
‫הם אמרו, "אתה בא לשחות, מיקי?‬ ‫תבוא ותירגע, תצטנן?‬
‫בוא לשחייה, המים נעימים היום."‬
‫"לא, אני לא חושב, אני בסדר."‬
‫"למה לא?"‬
‫"כי יש שם כרישים."‬ ‫"כן.‬
‫לא תמיד."‬
‫"אני חושב...‬
‫שהעובדה שפעם היה כאן כריש מספיקה לי."‬
‫"בחייך, מיקי. עליך לחיות את חייך."‬
‫"כן, עד שהם ייגמרו.‬
‫אולי היום, במתקפת כריש, אתה מבין?"‬
‫הוא אמר, "יש לך סיכוי גבוה יותר להידרס."‬
‫"לא כשאני שוחה. אני אשאר כאן על החוף."‬
‫"אני אהיה כאן.‬
‫אני אצטנן בדרך אחרת."‬
‫אז בזמן שהייתי באוסטרליה,‬
‫ראיתי למרבה הצער, אדון... זה לא מצחיק.‬
‫הוא היה בסדר.‬
‫הוא היה... היה מקרה של תקיפת כריש,‬
‫אבל הוא היה בסדר.‬
‫הוא רק ננשך בזרוע. זה לא היה נהדר.‬
‫אסור לי לצחוק.‬
‫הנקודה שאני מנסה להבהיר‬ ‫היא שאני מאמין בלהט‬
‫שמתקפת הכריש הזאת לא הייתה קורית‬
‫אם הוא לא היה נכנס למים.‬
‫הוא שוכב במיטה בביה"ח‬
‫ומתראיין בחדשות.‬ ‫יש עיתונאי בקצה המיטה שלו.‬
‫הזרוע שלו תלויה במתקן,‬ ‫צווארון סביב הצוואר.‬
‫היא אומרת, "אז תוכל, אם זה בסדר,‬
‫תוכל פשוט לספר לנו, אדוני, מה קרה?‬
‫הוא אמר, "כן, אני פשוט...‬
‫גלשתי באוקיינוס, ‬
‫ואז הכריש הזה, פשוטו כמשמעו...‬
‫הגיע משום מקום."‬
‫לא בדיוק.‬
‫הכריש היה בסביבתו הטבעית.‬
‫אתה זה שהגיע משום מקום פשוטו כמשמעו‬
‫והצעת את עצמך כחטיף קל.‬
‫על צלחת. פשוטו כמשמעו, על מגש ארוך ודק.‬
‫צא מהמים.‬
‫זה לא כאילו שהוא מתראיין במיטת בית החולים‬
‫ואומר, "הייתי בקומה הרביעית‬ ‫של הדירה שלי במלבורן‬
‫ורוקנתי את מדיח הכלים.‬
‫משכתי את המתקן העליון‬ ‫כדי להכניס את הספל שלי,‬
‫והכריש הזה פשוטו כמשמעו, הגיע משום מקום,‬
‫ותקף את הזרוע שלי."‬
‫"הייתי בטיסת פנים לאדלייד.‬
‫הסתכלתי החוצה דרך החלון,‬ ‫יש כריש מזוין על הכנף."‬
‫אני אנסה לעשות מבטא,‬ ‫בטח שמתם לב שאני מוכן לנסות.‬
‫אני אוהב מבטאים.‬ ‫לא משנה לאן אתה הולך בעולם,‬
‫הם פיתחו צורת דיבור משלהם.‬
‫אני לא יודע איך זה התחיל.‬
‫אף אחד לא יודע איך זה מתפתח.‬
‫מבטאים יפהפים, יש את איטליה.‬
‫כה יפים באיטליה. הם מדברים באופן יפהפה.‬
‫איני יודע איך זה התפתח, אך אין ספק‬
‫שהדרך הכי סקסית לתקשר‬
‫היא לדבר במבטא איטלקי, זה כל כך סקסי.‬
‫כולם אוהבים את איך שאני מדבר.‬
‫כן?‬
‫אתה נוסע לצרפת, קצת עצבניים,‬ ‫אבל עדיין מגניב, אנו מדברים כך.‬
‫מכל המבטאים בעולם,‬
‫זה שאני חושב שאולי הם צריכים לשנות,‬
‫ואני לא רוצה לזלזל באף אחד כאן‬ ‫שעלול להיות משם,‬
‫אבל מבחינתי, זה המבטא הצפון-אירי.‬
‫מה קורה שם, לכל הרוחות?‬
‫זה לא מבטא שקל לעשות.‬
‫הם החליטו, בצפון אירלנד,‬
‫שהדרך הטובה ביותר לתקשר‬
‫היא ממש באחורי הגרון, ככה.‬
‫רק משמיעים רעשים.‬ ‫אין שם כלום. שום דבר.‬
‫לפעמים אתה לא יודע מה הם אומרים.‬
‫"אנחנו רק נעשה רעש במבטא צפון-אירי,‬
‫אנחנו פשוט... מה אתה בכלל עושה כאן?"‬
‫אני כבר לא יודע מה אתה עושה כאן בעצמי."‬
‫איך זה מתחיל? כי תינוקות עושים…‬
‫"לא, זה..."‬
‫בסדר? אם בכוונתך להישאר פה,‬ ‫עליך לעשות את זה."‬
‫זה ממש מאחור, כך.‬
‫המבטא הצפון-אירי‬ ‫זו הפעם היחידה ששמעתי מישהו מתעטש,‬
‫ויכולתי לדעת מאיפה הוא…‬
‫מההתעטשות.‬
‫הייתי בנמל התעופה של דובאי‬ ‫והבחור שישב לידי פשוט עשה…‬
‫למען השם.‬
‫"אתה מצפון אירלנד?"‬
‫"כן, אני מבלפסט."‬
‫כך חשבתי.‬
‫כיף שם. זה מקום נחמד.‬
‫היו לי כמה הופעות טובות בבלפסט.‬ ‫קהל טוב, מוכן לכול.‬
‫אנשים נחמדים, ידידותיים, מסבירי פנים.‬
‫היה לי זמן להרוג כשהייתי שם,‬
‫אז הלכתי למה שהיה, מה שעדיין,‬
‫היעד התיירותי המצליח ביותר שהיה להם אי פעם‬
‫בכל צפון אירלנד.‬
‫זה נקרא רובע טיטניק.‬
‫והכול סובב סביב בניית הטיטניק,‬
‫שנבנתה בבלפסט,‬
‫וזה משהו שהם ממש...‬
‫גאים בו.‬
‫זה כאילו שהם לא יודעים מה קרה לטיטניק.‬
‫היכן שבנו אותה.‬
‫עשיתי סיבוב במוזיאון ואמרתי לאחד העובדים,‬
‫אני כל כך מצטער,‬ ‫אבל אתה יודע מה קרה לטיטניק?"‬
‫הוא רק אמר, "היא הייתה בסדר כשיצאה מכאן."‬
‫אני לא בטוח שזו הנקודה, חבר.‬
‫אז בזמן שהייתי שם,‬ ‫היו לי הופעות קרובות באמריקה.‬
‫אמריקאים הם...‬
‫הם קהל מדהים, אני חייב לומר. הם מדהימים.‬
‫בתור קהל, הם כל כך...‬ ‫אפשר לראות אותם...‬
‫ממש מוכנים לערב מוצלח!‬
‫כן!‬
‫הם פראיים.‬
‫כי עם כל הכבוד לבריטים, ודעו שאני בריטי,‬
‫אז אני כמוכם.‬
‫כשנסעתי לאמריקה, הופעתי באמריקה,‬ ‫הם היו מטורפים,‬
‫צעקו, הריעו, צחקו והכול.‬
‫הסתכלתי על מדיה חברתית אחרי המופע.‬
‫הכול היה באותיות גדולות.‬ ‫"מייקל מקינטייר היה אדיר!‬
‫הוא הרים את האולם. הוא היה מדהים!"‬
‫כי אני לא מקבל את זה כאן. במלוא הכנות.‬
‫הדבר הטוב ביותר שאני מקבל מהבריטים הוא,‬ ‫"הוא לא אכזב."‬
‫אפילו כשאנחנו מאושרים,‬
‫עלינו להזכיר את החיים המאכזבים שלנו.‬
‫עוד משפט שאני מקבל כאן, "טוב באופן מפתיע."‬
‫למה אתה כל כך מופתע?‬
‫אתה קנית כרטיס!‬
‫הבריטים יוצאים בלי ציפיות.‬
‫"אני לא בונה על יותר מדי בידור הערב."‬
‫"טוב באופן מפתיע, נכון, פאם?"‬
‫אז מכל המקומות שהייתי בהם‬ ‫בסיבוב ההופעות העולמי,‬
‫אני חושב שהמקום הכי כייפי באופן בלתי צפוי,‬
‫חייב להיות כשהופעתי באסיה.‬
‫מעולם לא הופעתי באסיה.‬
‫הופעתי בהונג קונג וסינגפור‬ ‫אחת אחרי השנייה.‬
‫ואף פעם לא הייתי באסיה קודם לכן.‬
‫רבים מכם יופתעו‬
‫לגלות‬
‫שאני לא...‬
‫אדם אסייתי.‬
‫אני מבין...‬
‫שאני נראה אסייתי,‬
‫במיוחד כשאני מחייך,‬ ‫אני נהיה יותר ויותר אסייתי.‬
‫עכשיו...‬
‫בדקתי את זה.‬
‫ההורים שלי, לא אסייתים.‬
‫כל השושלת שלי, גם לא מאסיה.‬
‫הילדים שלי לא דומים לאסייתים בשום אופן.‬
‫אני הנציג האסייתי היחיד...‬
‫של הבית והמשפחה שלי,‬
‫ואף אחד לא מבין למה זה קרה.‬
‫אפילו אני בעצמי‬ ‫חשבתי בטעות שאני אדון אסייתי‬
‫במה שהיה רגע מדכא מאוד.‬
‫ירדתי ממטוס,‬
‫ואתם יודעים שהם משאירים עיתונים‬ ‫בשביל לקחת בדרך החוצה?‬
‫ואני יוצא בקטע המשפך, מכירים את המשפך?‬
‫טיסה ארוכה, בלי לשים לב,‬ ‫ואני קולט בזווית העין,‬
‫שאני מופיע בעמוד הראשי של ה"דיילי מייל".‬
‫ולבי שקע, חשבתי, "מה עשיתי?‬
‫אלוהים, משהו קרה, משהו בטח פורסם‬
‫בזמן שהייתי בשמיים. אלוהים...‬
‫מה? מה זה? אלוהים."‬
‫זה היה קים ג'ונג-און.‬
‫אם יש רגע יותר מדכא‬
‫בחיי,‬
‫עדיין לא חוויתי אותו.‬
‫האמת העצובה‬
‫היא שאני בטח יכול לפתוח את נעילת האייפון‬ ‫של קים ג'ונג-און‬
‫עם הפנים האסייתיות השמנות שלי.‬
‫אולי ה-FBI ישלח אותי לארמון פיונגיאנג‬
‫כדי לגנוב סודות ממשלתיים בחשכת הליל.‬
‫איך אתה בהסתובבות בחדרי שינה‬ ‫בעוד אנשים מנסים לישון?‬
‫"אני מתאמן על זה בכל לילה, אדוני.‬ ‫אני הבחור שלך.‬
‫רק תן לי תרשים של כל לוחות העץ החורקים‬ ‫ואני אסתדר.‬
‫בזמן שהייתי באסיה, בהונג קונג,‬
‫התרחשה התפתחות מרגשת מאוד.‬
‫זה היה מאוד לא צפוי.‬
‫עכשיו, עליי לומר שאני נשוי לאישה יפהפייה.‬
‫אני לא בליגה שלה.‬
‫היא ממש... היא לוהטת.‬
‫ואני יודע שאני לא בליגה שלה‬ ‫כי כל מי שפוגש אותנו,‬
‫ופוגש אותה, אומר לנו מיד.‬
‫הם לא מתאפקים.‬
‫הם מסתכלים עלינו ואומרים…‬
‫למה?‬
‫הם לא מבינים.‬
‫היא עשר. אין ספק, היא עשר.‬
‫אני משהו כמו, טוב...‬
‫אולי עם דיאטה ושיזוף וממרחק גדול‬
‫וקוצר ראייה...‬
‫ותאורה מעומעמת, אולי שש.‬
‫או חמש.‬
‫אני מרגיש שזה ארבע מהתגובה הזאת.‬
‫אני בסדר, לא אכפת לי.‬
‫כי בהונג קונג,‬
‫אני תשע מזורגג.‬
‫אני תשע.‬
‫זה המראה‬
‫שילכו עליו.‬
‫כי יש לי מראה של,‬ ‫"הוא אסייתי? הוא לא אסייתי?"‬
‫מגניב, בריטי, קצת כמו ג'יימס בונד.‬
‫ברגע שירדתי מהמטוס, בנות צחקקו.‬
‫אלוהים!"‬
‫חשבתי, "מה?" לא ידעתי מה קרה.‬
‫אף אחד מעולם לא הגיב אליי ככה.‬
‫בנות ניגשו אליי ואמרו,‬ ‫"סליחה, אלוהים, מאיפה אתה?‬
‫יש לך פנים כל כך מעניינות.‬
‫שלום."‬
‫ידעתי שהן חבבו אותי‬
‫כי הן הורידו את המסכות שלהן כדי לפלרטט.‬
‫"שלום, זר.‬
‫ממצב?"‬
‫בחורה אחת התקרבה אליי ואמרה,‬ ‫"סליחה,‬
‫אתה דוגמן?"‬
‫אני דוגמן?‬
‫לא, על מה את מדברת?‬
‫היא אמרה, "אתה נראה כמו האיש‬ ‫מהפרסומות של פאקו רבאן."‬
‫יש מסע פרסום של פאקו רבאן בהונג קונג.‬
‫אני נראה בדיוק כמו הבחור הזה.‬
‫אם כבר, אני יותר חתיך ממנו.‬
‫בהונג קונג, אני דוגמן של פאקו רבאן.‬
‫במדינה הזו, הציעו לי אפס עבודות פרסום.‬
‫אלא אם ג'קמו תוציא קו של שדי ז'קט,‬
‫אני לא חושב שזה ישתנה בעתיד הקרוב.‬
‫"קנו בג'קמו, עם קו שדי הז'קט החדש שלהם.‬
‫קיים בכל מידות השדיים."‬
‫זה לא יקרה.‬
‫זה לא משנה. בהונג קונג, מהמם.‬
‫למרבה הצער, זה הוביל למצב די מביך.‬
‫אשתי תמיד מנסה לדאוג לי.‬ ‫היא לא הייתה איתי.‬
‫נסעתי לבד, אבל לא הצלחתי לישון,‬ ‫התבכיינתי על זה.‬
‫"אני בג'ט-לג", אז היא הזמינה לי עיסוי‬ ‫בספא של המלון.‬
‫היא אמרה, "הוא בעל שם עולמי.‬
‫תעשה עיסוי, זה יעזור לך לישון.‬
‫אז אני יורד למטה לספא,‬ ‫דלתות המעלית נפתחות,‬
‫נרות ומוזיקה שקטה.‬
‫יש כמה בחורות בקבלה,‬ ‫הן מצחקקות כשאני מתקרב‬
‫כי אני מהמם, אבל אני כבר רגיל לזה.‬
‫זה כמעט מעצבן. "הוא בא הנה!‬
‫הוא הבחור מפאקו רבאן! אלוהים!"‬
‫אחת מהן הורידה את המסכה‬ ‫והתחילה למרוח אודם אדום.‬
‫"אני לא מאמינה שזה הוא!"‬
‫ואז היא שמה את מסכת הפנים מעל הפה.‬
‫זה חלחל דרך המסכה עד שהגעתי לשם.‬
‫היא נראתה כמו הג'וקר בבאטמן.‬ ‫זה לא נראה טוב!‬
‫אמרתי, "באתי לעיסוי."‬
‫היא אמרה, "אוקיי, מה שתעשה זה‬ ‫ללכת לחדר ההלבשה של הגברים‬
‫שם מצד ימין,‬
‫ושם תמצא ארונית.‬
‫יש שם חלוק וכפכפים.‬
‫תתלבש, ואז תמשיך ישר‬ ‫והמטפל שלך יפגוש אותך. תיהנה."‬
‫אז עברתי, ובוודאי שמצאתי ארונית.‬
‫היה שם חלוק, כפכפים, בדיוק מה שציפיתי.‬
‫אבל היה גם משהו שלא ציפיתי לו בכלל.‬
‫קופסה קטנה של תחתוני עיסוי...‬
‫חד פעמיים.‬
‫אף גבר לא צריך ללבוש אותם, אני אומר לכם.‬
‫היה חוט שהקיף ירך אחת,‬
‫חוט שהקיף את הירך השנייה,‬
‫ומעט מאוד בד באמצע.‬
‫אבל, כמו שאמרתי, מעולם לא ראיתי‬ ‫את תחתוני העיסוי החד-פעמיים האלה.‬
‫הנחתי שזו מסכת פנים לפנים שלי.‬
‫אז את החוטים שמתי מאחורי האוזניים.‬
‫ושמתי את פניי במקום שבו היו אמורות להיות‬ ‫הביצים שלי.‬
‫לבשתי את החלוק ונעלתי את הכפכפים,‬
‫והלכתי במורד המסדרון עם התחתונים על הפנים.‬
‫נכנסתי לחדר העיסוי, הבחורה…‬
‫התחתונים על הפנים שלך!"‬
‫הסרתי אותם, היא אמרה,‬
‫"זה האיש מפאקו רבאן!"‬
‫נכון שזה נחמד, גבירותיי ורבותיי,‬
‫נכון שזה נחמד, רק בזמן‬
‫שאנחנו מצלמים את התוכנית הזאת,‬ ‫לא להסתכל בטלפונים?‬
‫זה נחמד, לא?‬
‫תסתכלו על כולנו. זה כל כך נדיר.‬
‫תסתכלו על כולנו. אף אחד לא בטלפון שלו.‬
‫בטח השתמשתם בטלפון‬ ‫כדי להזמין כרטיסים לערב.‬
‫זה קל מאוד. נכנסים לאינטרנט,‬ ‫הולכים לתיאטרון. בוחרים מושבים.‬
‫הכול קל מאוד כשמזמינים באינטרנט.‬
‫אבל משהו מוזר קורה כשמזמינים כרטיסים.‬
‫זה לא תמיד קורה, ואף אחד לא יודע‬
‫על מה לעזאזל מדובר.‬
‫אתה מזמין כרטיסים ופתאום זה פשוט אומר,‬
‫"האם אתה רובוט?"‬
‫שאלה יוצאת דופן.‬
‫אף אחד מעולם לא חשד שאני משהו שאינו אנושי.‬
‫ואתה מסמן וי ואומר, "לא, אני לא רובוט.‬
‫זה ממש מוזר, אפשר להמשיך?"‬
‫והם אומרים "לא". המחשב אומר,‬ ‫"לא נוכל להמשיך.‬
‫נצטרך לבצע כמה בדיקות‬
‫כדי לוודא שאתה אנושי‬
‫ולא רובוט."‬
‫ואתה חושב, "טוב, זה אמור להיות‬ ‫המבחן הכי קל שעשיתי.‬
‫אני אשחק אותה בגדול.‬
‫כל מה שעליי לעשות‬ ‫זה להוכיח את האנושיות שלי!‬
‫אני אב לבני אדם אחרים.‬
‫אני לא רובוט בוודאות. קדימה, נראה אותך.‬
‫זה כזה בזבוז זמן.‬
‫מהן השאלות?‬
‫"טוב, הנה כמה ריבועים.‬
‫מי מהם הוא חזית של חנות?"‬
‫למה זה כל כך קשה?‬
‫איפה החנויות המוזרות האלה מאמריקה התיכונה?‬
‫לפעמים החנות נמצאת ביותר מריבוע אחד.‬
‫מה עלינו לעשות? לסמן את הריבוע הראשי‬
‫או את כל הריבועים מסביב?‬ ‫מה הכללים של חידון הרובוטים הזה?‬
‫אז אתה מסמן, "את זה, את זה‬ ‫ואני אנחש שגם את זה."‬
‫ואתה לוחץ "שלח". זה אומר, "לא.‬
‫זו הייתה טעות.‬
‫אנחנו עדיין חושדים שאתה רובוט.‬
‫איך אתה עם גשרים?"‬
‫"אני לא יודע. חשבתי שאני טוב בחנויות!"‬
‫לפעמים אני טועה כל כך הרבה פעמים,‬
‫אני שואל,‬ ‫"יקירתי, אני רובוט? היית אומרת לי?"‬
‫הילדים שלי, הבנתי באיזה יום,‬
‫הם אפילו לא מכירים תקופה‬ ‫שבה לא היה אינטרנט.‬
‫היה להם אינטרנט כל חייהם.‬
‫הם לא יכולים להבין, הם שואלים, "איך שרדת?"‬
‫ואין לי תשובה. "אני לא ממש זוכר."‬
‫אבל אנחנו יכולים לחשוב עכשיו‬ ‫על שחר האינטרנט.‬
‫זוכרים את השנים הראשונות,‬
‫בהן תמיד אמרנו ".www" לפני כל אתר?‬
‫איזה בזבוז זמן זה היה.‬
‫למה לקחו לנו שלוש שנים‬
‫להבין שכל האתרים מתחילים ב-.www?‬
‫"תוכלו למצוא אותנו באתר שלנו,‬ ‫www.amazon.com"‬
‫"זה www.ebay.com."‬
‫"www.tripadvisor.com."‬
‫חלקם בטח כואבים מאוד.‬
‫פדרציית ההיאבקות העולמית.‬
‫"תוכלו לראות אותנו באתר האינטרנט שלנו.‬ ‫www.wwf.com."‬
‫להגיד את החרא הזה בכל יום.‬
‫הקרן העולמית לשימור חיות הבר.‬
‫"כמובן, אל תשכחו לתרום,‬
‫ב-www.wwf.com."‬
‫בטח בזבזנו שבועיים מחיינו באמירה, "www..."‬
‫ותיזכרו עכשיו,‬
‫עכשיו שהאינטרנט הוא חלק גדול מהחיים שלנו,‬
‫חשבו על הסיסמה הראשונה שלכם,‬
‫כי המוחות שלנו,‬ ‫הראשים שלנו מלאים בסיסמאות.‬
‫קשה לנו לזכור את כל הסיסמאות.‬
‫אתה נכנס לעסקים באינטרנט‬
‫ואתה חושב, "אני לא זוכר.‬
‫אני לא זוכר את הסיסמה שלי."‬
‫ואתה מקליד ולפעמים חוסמים אותך.‬
‫ואומרים, "לא, יש לך ניסיון אחרון‬
‫להיזכר בסיסמה שלך,‬
‫חתיכת אידיוט."‬
‫או שתלחץ על "שכחתי", ושואלים אותך שאלות‬
‫על חייך, ואתה אפילו לא זוכר את התשובות.‬
‫הן על החיים שלך!‬
‫"מה חיית המחמד האהובה עליך?"‬ ‫"לא, איני מאמין שבחרתי באחת."‬
‫הכלב נכנס, "אם זה לא אני, אני עוזב.‬
‫אני פשוט יוצא מהדלת."‬
‫".www"‬
‫הסיסמאות.‬
‫ובהתחלה, לכולנו הייתה סיסמה אחת.‬
‫זו הייתה הסיסמה הראשונה שלנו.‬
‫אנחנו נזכרים בנוסטלגיה.‬
‫והשתמשנו בה לכל דבר,‬ ‫בכל פעם שנרשמנו לעסק אחר.‬
‫"סיסמה, בבקשה?"‬ ‫"כן, זאת המילה המיוחדת שלי."‬
‫ואז החברות התחילו להיות גסות רוח.‬
‫היית מקליד את הסיסמה שלך,‬ ‫וזה אמר, "חלש".‬
‫"מי אתה שתשפוט את המילה המיוחדת שלי?"‬
‫"מצטערים אבל האינטרנט הפך פופולרי מאוד,‬
‫צריך לחזק את הסיסמה שלך."‬
‫ועסקים היו מתעקשים,‬
‫"אנו חייבים לקבל ממך אות גדולה.‬
‫מצטערים, לא נקבל סיסמאות‬
‫אלא אם הן מכילות לפחות אות גדולה אחת."‬
‫וכולנו שקלנו לרגע את האפשרויות שלנו‬
‫לפני שהחלטנו להגדיל את האות הראשונה‬ ‫של הסיסמה שלנו.‬
‫ובמשך תקופה מסוימת, זה היה בסדר.‬
‫אבל האינטרנט נעשה עוד יותר פופולרי,‬
‫ועסקים התחילו לומר,‬ ‫"אנו חוששים שלא תוכל להצטרף‬
‫אלא אם יש לך לפחות אות גדולה אחת‬
‫ולפחות מספר אחד."‬
‫ושוב, לאחר מחשבה של פחות מחצי מיקרו-שנייה‬
‫לפני שהחלטנו ביחד, "אתה תקבל את המספר אחת,‬
‫וזה יהיה בסוף הסיסמה שלי‬ ‫שמתחילה כעת באות גדולה."‬
‫ובמשך תקופה מסוימת, זה היה מקובל,‬
‫עד שעלה שחר חדש‬
‫בלתי צפוי ומרגש.‬
‫עולם של תווים מיוחדים.‬
‫אפילו לא ידענו מה הם היו!‬
‫ועסקים אמרו,‬ ‫"אנחנו צריכים אות גדולה,‬
‫אנחנו צריכים מספר,‬ ‫אבל נצטרך גם תו מיוחד."‬
‫ולחצנו על הכפתור,‬ ‫"בבקשה, אפשר לקבל כמה דוגמאות‬
‫לתווים המיוחדים האלה שאתם מתעקשים עליהם?"‬
‫ובחנו אותם. "הנה הם.‬
‫לא היה לי מושג שהתווים האלה‬ ‫כל כך מיוחדים."‬
‫עד שכל העיניים שלנו‬
‫נעצרו על...‬
‫סימן הקריאה.‬
‫אתה בא איתי."‬
‫ואותו הוספנו‬ ‫בסוף הסיסמה שמתחילה באות גדולה‬
‫מיד לאחר הספרה אחת.‬
‫וברגע הזה‬
‫כולם בפלדיום בלונדון חושבים,‬
‫כדאי שאשנה את הסיסמה שלי.‬ ‫בטח אעשה את זה מחר.‬
‫אעשה את זה עכשיו.‬
‫צריך לחשוב על עוד מילה מיוחדת.‬
‫כדאי שאשנה אותה."‬
‫אבל זהו זה, זה מה שקורה, כמובן,‬
‫בשנות ה-20 של שנות ה-2000.‬
‫הטכנולוגיה רק תשתפר.‬ ‫זה אמור להקל על חיינו.‬
‫לפעמים, לדעתי, היא קצת יותר מדי מקלה.‬
‫קניתי רכב חדש.‬
‫הכול אוטומטי.‬ ‫אני לא עושה כלום בעצמי במכונית הזאת.‬
‫כשמחשיך, הפנסים נדלקים מעצמם.‬
‫מתחיל לרדת גשם, המגבים פועלים מעצמם.‬
‫אבל זה אומר שפיזית, אתה עושה פחות במכונית,‬
‫ובואו נהיה כנים, הכול מסתדר.‬
‫הכול מסתדר אם אתה מתעצל והכול נעשה בשבילך.‬
‫כאילו, יש כאן צעירים‬ ‫שמשתמשים בביטוי,‬
‫"אתה יכול לגלול את החלון?‬ ‫אימא, תגללי את החלון."‬
‫אבל כל חייהם, הם לחצו על כפתורים ככה.‬
‫הם לא יודעים כלום...‬
‫על העשורים שבזבזנו פיזית על החרא הזה.‬
‫לא קל. לעתים קרובות זה נתקע...‬
‫טוב לשרירי הזרוע שלך.‬
‫לא צריך חדר הכושר, תגלול את החלון.‬
‫לפעמים כשהחלון היה למטה, התחיל לרדת גשם.‬
‫זה היה מדהים, סיבוב ממש מהיר.‬
‫חלון הנוסע, אתה רוכן ועושה את זה.‬
‫יכולת לנסות את שניהם בו זמנית‬ ‫אם הרגשת בטוח.‬
‫אל תלך לחדר הכושר.‬
‫הזזת המושב באוטו החדש שלי‬ ‫נעשית בעזרת כפתורים.‬
‫יש כפתור ליד המושב,‬ ‫לוחצים כדי להתקדם.‬
‫לוחצים כדי לחזור.‬
‫משענת הגב.‬
‫הכול בלחיצת כפתור.‬
‫זה כל מה שאתה עושה עם האצבעות.‬
‫בימים ההם, כמובן, הייתה ידית‬
‫בין הרגליים.‬
‫היית מרים אותה וזה היה יורה אותך...‬
‫על מסילות למושב האחורי של המכונית.‬
‫"שלום! אני מאחור עכשיו."‬
‫אפשר לראות את המסילה שלפניכם‬ ‫כמו רכבת הרים קטנה במהופך.‬
‫ואז תצטרך לשגול את עצמך...‬
‫לתנוחת הנהיגה המועדפת עליך.‬
‫זה טוב מאוד לשרירי הליבה.‬
‫לעיתים, היית שוגל יותר מדי.‬
‫היית שוגל יותר מדי עד ההגה,‬
‫ונאלצת לשגול לאחור‬
‫ברגישות.‬
‫גברי שנות ה-70 היו מאהבים טובים יותר.‬
‫הם שגלו קדימה ואחורה בקורטינה כדי להתאמן.‬
‫רק כדי למצוא את תנוחת הנהיגה המועדפת.‬
‫אז היה לי רגע מוזר במכונית באיזה יום‬ ‫עם אשתי.‬
‫עכשיו, תראו...‬
‫היחסים שלי...‬
‫ואיני יודע אם אני מדבר בשם כל הגברים כאן,‬
‫אני מרגיש שזה מסע בלתי נגמר‬
‫עם אשתי כדי לגלות מה אני אמור לעשות.‬
‫אני אף פעם לא יודע מה בדיוק‬ ‫אני אמור לעשות.‬
‫אז אנחנו נוסעים במכונית והיא במושב הנוסע.‬
‫זה היה מוזר מאוד.‬
‫אני חולף על פני חנייה,‬
‫מבין שחלפתי על פניה,‬ ‫ואומר, "אני אעשה רוורס".‬
‫אז אני עושה מהלך קלאסי, כולנו מכירים,‬
‫אני שם את הזרוע מאחוריה, כדי להישען כך.‬
‫ואז נוסע ברוורס, די מהר.‬
‫ואז מסובב אותה לתוך החנייה, יפה.‬
‫הרגשתי די טוב, תמרון לא רע.‬
‫לא חשבתי על זה, לא עשיתי סיפור.‬
‫אשתי מסתכלת עליי ואומרת…‬
‫"אני חושבת שזה ממש סקסי."‬
‫לא היה לי מושג על מה היא מדברת.‬
‫אני מסתכל מחוץ למכונית, "מה? מה קרה?‬
‫על מה את מדברת?"‬
‫היא אמרה, "תמיד חשבתי שזה‬ ‫סקסי כשגברים עושים את זה."‬
‫"איזה גברים? על איזה גברים את מדברת?‬
‫מי הגברים הסקסיים האלה?‬ ‫על מה אתה מדברת?"‬
‫היא אמרה, "כשאתה נוסע כך ברוורס,‬
‫תמיד חשבתי שזה סקסי,‬ ‫ואתה לא עושה את זה בדרך כלל.‬
‫"מה? על מה אתה מדברת?"‬
‫"כשאתה מניח את היד מאחורי‬ ‫ואז נוסע מהר ברוורס.‬
‫תמיד חשבתי שזה ממש סקסי."‬
‫אני מצטער, אבל אני מתמקד בעיקר...‬
‫בחדר השינה.‬
‫ב-20 השנים האחרונות של מערכת היחסים שלנו‬
‫כדי לגרות אותך.‬
‫היו לוקחות לי מיליארד שנים‬
‫לפני שהייתי מנסה תרגילים במכונית‬
‫כחלק ממשחק מקדים.‬
‫מה התכנית לערב דייט?‬
‫שניסע ברוורס ותודיעי לי כשאת מוכנה?"‬
‫אני שמח לעשות את זה עכשיו,‬ ‫מאחר שאנחנו כאן.‬
‫היא אמרה,‬ ‫"מייקל, אני לא שולטת במה שסקסי בעיניי."‬
‫אמרתי, "יש עוד משהו ממש מוזר‬
‫שסקסי בעינייך שאני צריך לדעת עליו?"‬
‫היא אמרה, "תן לי לחשוב."‬ ‫אמרתי, "בבקשה."‬
‫היא אמרה, "יש דבר אחד שגברים עושים."‬
‫"סליחה, מי הגברים שאת מדברת עליהם?"‬
‫"רק שאתה לא עושה את זה, מייקל."‬ ‫"לא עושה מה?"‬
‫היא אמרה, "כשגברים פושטים את הסוודר שלהם,‬
‫פושטים את הסווטשירט ושולחים יד מאחורי הגב,‬
‫ואז...‬
‫פושטים אותו בתנועה אחת." היא אמרה...‬
‫היא התחילה להיאנח.‬
‫"זה ממש סקסי בעיניי."‬
‫"סליחה, על מה את מדברת?"‬
‫"הם מושיטים יד מאחורי‬ ‫הגב ואז פושטים את הסווטשירט שלהם."‬
‫"את לא חושבת שהדרך שלי סקסית?‬
‫כשאני מושך בשרוולים ו...‬
‫לאט לאט ובמומחיות מוצא את דרכי למעלה...‬
‫ואז את צריכה למשוך אותו ממני?‬
‫היא אמרה, "למען האמת,‬ ‫אני לא חושבת שזה סקסי."‬
‫אז חשבתי, "בסדר,‬ ‫אני אעמיד את זה במבחן."‬
‫זכרתי את זה, כן?‬
‫כמה שבועות לאחר מכן, ערב דייט.‬
‫יצאנו, לילה טוב, כמה משקאות, ארוחה טובה.‬
‫הגענו הביתה, הילדים ישנים,‬ ‫במקרה לבשתי סוודר.‬
‫חשבתי, "אני הולך על זה."‬
‫לא ידעתי שזה יהיה קשה כל כך.‬
‫לא ידעתי שהיה עליי להתאמן על המהלך הזה.‬
‫וגם לא ידעתי‬ ‫שזה אחד הצווארונים היותר צמודים‬
‫במלתחה שלי.‬
‫אז הושטתי יד מאחורי הגב והלכתי על זה,‬ ‫משכתי‬
‫חזק ככל שיכולתי, והראש שלי נתקע בדרך.‬
‫זה היה כאילו שנולדתי לאט מאוד.‬
‫לידת מלקחיים בוודאות.‬
‫בנוסף, וכעסתי על זה,‬
‫החולצה שלי עלתה עם הסוודר,‬
‫אז הבטן התנועעה לה בחופשיות.‬
‫וזה היה אחרי ארוחת הערב.‬
‫"אל תתמלא בלחם, מייקל."‬ ‫"אבל הוא חם."‬
‫"את מתכוונת לסיים את תפוחי האדמה?‬
‫הם כל כך טעימים. חבל לבזבז."‬
‫"שנחלוק קינוח?"‬ ‫"זין על זה, אני אזמין משלי."‬
‫"פטיפורים? למה לא?"‬
‫ומשכתי כל כך חזק‬
‫כדי שזה יהיה סקסי.‬
‫זה לקח זמן מה, ולבסוף פרצתי מהחלק העליון.‬
‫היא לא הייתה שם, היא התחפפה.‬
‫"מותק?‬
‫עשיתי את הקטע הסקסי עם הסוודר.‬
‫פספסת!‬
‫חשבתי שנוכל לנסוע קצת ברוורס‬
‫ואז אולי נלך למיטה?"‬
‫אז הנה,‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫מעט שיתוף יתר.‬
‫האשטאג...‬
‫"יותר מדי מידע."‬
‫אמרתי לה אחרי כל הדברים האלה,‬ ‫אמרתי, "מותק…‬
‫נמאס לי מהגישה של ניסוי וטעייה.‬
‫אנחנו צריכים פשוט לתקשר.‬
‫למה שלא תגידי לי, אחרי כל...‬
‫בואי פשוט נדבר על זה, תגידי לי,‬
‫מה באמת מדליק אותך.‬
‫היא אמרה, "מה, באמת?"‬
‫חשבתי...‬
‫"מה שזה לא יהיה, אני רוצה לדעת!"‬
‫"מה באמת מדליק אותך?"‬
‫היא אמרה, "באמת?" "כן".‬
‫"אתה באמת רוצה לדעת?" "כן."‬
‫"ברצינות?" "כן, פשוט תגידי לי."‬
‫"באמת?" "כן". היא אמרה...‬
‫"גברים שחורים."‬
‫"איך אני אמור להכניס את זה ליום השנה שלנו,‬ ‫יקירתי?"‬
‫למרות זאת, המצב טוב.‬
‫עדיין ביחד. הילדים גדלים.‬
‫אוזי, הצעיר שלי, הוא עדיין ילד, באמת.‬
‫לוקאס בן 14, אוזי בן 11.‬
‫אז הוא עדיין ילד קטן.‬
‫והוא ילד מבריק ומדהים מאוד.‬
‫הוא צריך לעזוב את האקסבוקס.‬
‫הוא מכור לגמרי למשחק באקסבוקס שלו.‬
‫ואני נכנס לשם כל הזמן,‬ ‫"קדימה. מספיק.‬
‫אמרתי חמש דקות, עברו 45 דקות.‬
‫יש לך מזל שהתחמקת מזה. מספיק."‬
‫הוא אמר, "אני אבוא עוד דקה, אבא.‬ ‫אני אגיע עוד..." סליחה.‬
‫זה לא הקול שלו,‬ ‫אני לא יודע מי זה היה!‬
‫הוא הרבה יותר מעמד הביניים מזה, שתדעו!‬
‫"אהיה שם בעוד רגע, אבא.‬
‫רק תן לי עוד כמה דקות ואסיים בקרוב.‬
‫ללא דיחוי."‬
‫אני לא יודע מי היה הילד הראשון!‬
‫"שלום, חבר, אני הבן שלך. זה מפתיע אותך?"‬
‫"התכוונתי לשאול אותך, אבא,‬
‫איך זה שאני מהאיסט אנד...‬
‫ואתה סיני?‬
‫אני לא מצליח להבין את זה.‬
‫עם איזו מין משפחה אני גר?‬
‫איזו מין משפחה?‬
‫וראיתי את אימא נוסעת ברוורס במורד הרחוב‬ ‫עם גבר שחור. מה קורה?‬
‫ראיתי סוודר עף מהחלון. היא נראתה מאושרת.‬
‫שמחה מאי פעם. חיוך גדול על הפנים.‬
‫לא יודע מי זה, מצטער.‬
‫הוא תמיד אמר, "אני אפסיק עוד דקה."‬ ‫תמיד "עוד דקה".‬
‫לא נראה לי שהוא יודע מה זה "עוד דקה".‬ ‫זו מילה אחת, "עודקה".‬
‫"אתה מפסיק עכשיו, טוב? האוכל על השולחן."‬
‫"אני בא, אני לא יכול.‬ ‫עוד דקה, זה משחק ממש חשוב.‬
‫הוא משחק במשחק יריות, פורטנייט הזה.‬
‫"זה משחק ממש חשוב, בסדר?"‬
‫"אז תעצור את זה."‬ ‫"אני לא יכול לעצור, אבא. זה לא נעצר.‬
‫אי אפשר לעצור. אני לא יכול..."‬
‫"אתה יכול לעצור את זה!‬
‫אני מתעקש. אתה צריך לעצור את זה."‬
‫"אני לא יכול לעצור.‬
‫אני אצטרך להתאבד."‬
‫"חמוד, זה לא כזה רציני."‬
‫"לא, כלומר, במשחק, אצטרך להתאבד במשחק."‬
‫"אז תתאבד, לא אכפת לי!"‬
‫זה מה שקורה כל ערב בבית שלי.‬ ‫אני קורא במדרגות, "אוזי!‬
‫תתאבד, זמן לארוחת ערב!‬
‫תגרום לחבר שלך לירות בך!‬ ‫זה בולונז, מתקרר."‬
‫האמת היא שהוא לא מכבד אותי.‬
‫אין לי שום שליטה עליו.‬ ‫הוא מסובב אותי על האצבע.‬
‫הוא מקשיב רק לאימו. הוא צוחק לי בפרצוף.‬
‫בכל פעם שאני צועק... אמרתי, "קדימה,‬
‫הגיע הזמן לישון. צחצחת שיניים?"‬
‫הוא אמר, "אבא, אין צורך לצעוק.‬
‫אני עומד כאן. אני שומע אותך.‬
‫תירגע."‬
‫הוא אמר לי, "אתה עייף או משהו? אתה עייף?"‬
‫"אני מניח שאני קצת עייף."‬
‫הוא אמר לי באיזה יום,‬
‫"רמת הסוכר בדם שלך נמוכה? אתה צריך חטיף?"‬
‫"כן, אני מניח. כלומר, אני קצת..."‬
‫הוא שלח אותי לחדר שלי לשכב.‬
‫החדשות הגדולות בבית שלנו הן שיש לנו כלב.‬
‫מעולם לא היה לנו כלב.‬
‫יש פה חובבי כלבים!‬
‫יש לנו כלב קטן ורך.‬
‫קטן ורך, כלב קטן ורך ויפהפה.‬
‫מר מקפלופינטייר.‬
‫הוא כלב נחמד, רך ומקסים. הוא מאוד אוהב.‬
‫יודעים למה הוא אוהב? כי הוא כזה מטבעו.‬
‫לגזעים שונים של כלבים יש טבע שונה.‬
‫זה כמו לקנות רכב.‬ ‫נכנסתי לאתר, www נקודה משהו…‬
‫www נקודה איזה-מין-כלב נקודה קום.‬
‫הוא מספר לך על הגזעים השונים והמאפיינים‬
‫וכמה צריך לטייל איתם‬ ‫וכמה התעמלות הם צריכים,‬
‫כמה להאכיל אותם, אם הם משירים וכל זה.‬
‫והייתה קטגוריה לאהבה, עד כמה הם אוהבים?‬
‫כמה הם אוהבים אנשים?‬
‫והכול מדורג מתוך חמישה כוכבים,‬
‫ואני שקלתי רק כלבים‬ ‫שקיבלו חמישה כוכבים לאהבה.‬
‫למה שתכניס חיה לבית שלך‬
‫אם היא לא אוהבת אותך הכי הרבה?‬
‫וכלבי חמישה כוכבי אהבה,‬ ‫יש גולדן רטריברים,‬
‫לברדורים והכלב שלי הוא נורפולק טרייר רך.‬ ‫הוא כלב של חמישה כוכבי אהבה.‬
‫ואפשר לראות זאת בעיניים‬ ‫כשהוא מסתכל עליי, זה לא ייאמן.‬
‫כאילו אומר, "אני כל כך אוהב אותך."‬
‫אני אתן לו מבטא נורפולק,‬ ‫הוא טרייר מנורפולק.‬
‫אני לא יודע איך הוא מדבר,‬
‫אבל אני מניח שאם הוא היה מדבר, אז כך.‬
‫אני אוהב אותך כל כך.‬ ‫תודה רבה על שאתה האדון שלי.‬
‫תודה שנתת לי לחיות בביתך.‬
‫אני אוהב את מה שעשית עם המקום,‬ ‫זה נפלא. ממש יפהפה.‬
‫אתה יכול להיות מעצב פנים אם תרצה.‬
‫אני חושב שתוכל לעשות כל דבר שתרצה.‬
‫כשאני מסתכל עליך, אני מרגיש‬ ‫כמו אישה אסייתית כשהיא מביטה בך,‬
‫אני אובססיבי לגביך. אני חושב שאתה מדהים.‬
‫אני אוהב איך כשאתה מרים ידיים,‬ ‫הז'קט שלך עולה מעלה כמו ציצים.‬
‫אני אוהב שאני שומע אותך קם בלילה‬ ‫ואני מקשיב לך משתין.‬
‫'הוא שוב קם!' איזה טיפוס!‬
‫אני אוהב שכשאתה יוצא מהאמבטיה‬ ‫ויש לך שתי רגליים אדומות,‬
‫זרוע אדומה אחת וזוג ביצים אדומות.‬
‫אני מת על זה.‬
‫אני מתגעגע אליך בהיעדרך.‬
‫אני מודאג מכך שנשכו אותך כרישים באוסטרליה.‬
‫אני דואג שתחליק על הזין הגדול בקומת הסקס.‬
‫אני יודע שאתה לא רובוט.‬
‫אתה אחד האנשים הכי אמיתיים שהכרתי בחיי.‬
‫אני אוהב אותך. אני אובססיבי.‬ ‫כשאתה יוצא מהבית,‬
‫אני יודע שזה לא הגיוני,‬ ‫אבל אני חושש שאולי אתה מת.‬
‫זה לא יוצא לי מהראש שהוא הלך ומת,‬ ‫האדון שלי,‬
‫אהבת חיי האמיתית מתה לי.‬
‫וכשאתה חוזר הביתה,‬
‫אני הכלב הכי שמח בעולם כולו,‬
‫כי אני כלב חמישה כוכבי אהבה!"‬
‫זה הכלב שלי.‬
‫חמישה כוכבים.‬
‫מאוד אוהב.‬
‫גלשתי באתר לראות כלבים‬ ‫שלא מקבלים חמישה כוכבים באהבה.‬
‫כוכב אחד,‬
‫צ'יוואווה.‬
‫הכלבים המקסיקנים הקטנים‬ ‫עם העיניים הבולטות,‬
‫הם לא אוהבים אנשים.‬
‫כי אתה נתקל בגזעים שונים של כלבים,‬
‫כי אתה לוקח את הכלב,‬ ‫בעלי כלבים יודעים,‬
‫אתה לוקח אותם לפארק והם רוצים לרחרח,‬ ‫הם רוצים לפגוש כלבים אחרים.‬
‫והם רואים אותם,‬ ‫מדהים כשהם מזהים זה את זה.‬
‫ומה שהם רוצים לעשות,‬
‫מה שהכלב שלי רוצה,‬
‫זה מפגש קצר מאוד עם הכלב השני‬
‫שכוללת להריח את הביצים אחד של השני‬ ‫ואז להמשיך.‬
‫זה מוזר. הוא ניגש לכלב,‬
‫אחי, זה בסדר אם אריח את הביצים שלך?"‬
‫והכלב השני אומר, "כן, שיהיה", ואז הם...‬
‫ואז הוא אומר, "נסה את שלי."‬
‫ואז הם אומרים, "תודה על זה",‬ ‫ואז הם ממשיכים.‬
‫והם מזהים זה את זה מקילומטרים.‬
‫והכלב השני מסתכל עליו.‬
‫ולפעמים, כלבים הם מרושעים.‬ ‫הם לא רוצים להריח, כי הוא גור קטן.‬
‫איזה רועה גרמני יבוא, "אני הרועה הגרמני."‬
‫והכלב שלי יגיד,‬ ‫"סליחה אפשר לרחרח לך את הביצים?"‬
‫"ממש לא, גור קטן וטיפשי.‬
‫תראה את הגודל שלך.‬
‫לא תגיע לביצים המרהיבות שלי גם אם תנסה!‬
‫אתה חושב שאני הולך להתכופף‬ ‫לביצים הקטנות שלך?‬
‫מגעיל! תתרחק מהביצים שלי!"‬
‫יעבור פודל צרפתי.‬
‫"אני הפודל הצרפתי."‬
‫הכלב שלי יבוא, "סליחה, חבר,‬ ‫תהיתי אם אפשר...‬
‫הרגע קיבלתי יחס עוין מרועה גרמני,‬
‫ותהיתי אם אוכל לרחרח לך את הביצים?"‬
‫"תקשיב, לפני ברקסיט זה היה בסדר,‬
‫אבל אני לא מרוצה.‬
‫אני לא חושב שקיבלתם את ההחלטה הנכונה.‬
‫אתה יודע, אולי לפני כן,‬ ‫אבל עכשיו אני לא אוהב את זה,‬
‫איך שהצבעתם, זה לא מנומס כלפי הצרפתים.‬
‫אתם כבר לא חלק מזה, אתה מבין?‬
‫רציתם תנועה חופשית של אנשים?‬
‫אז לא תקבל גישה חופשית של האף שלך‬ ‫לביצים שלי, לא עוד.‬
‫תתרחק מהביצים."‬
‫כלב אפגני מגיע.‬
‫"בבקשה, אל תיגע ב…‬
‫בנסיבות רגילות הייתי עושה,‬
‫אבל המצב קשה מאוד במדינה שלי.‬
‫אני חייב ללכת הביתה.‬
‫יש אי-שקט באזור שלי.‬ ‫אני חייב ללכת לצפות ב-CNN.‬
‫בבקשה, הביצים לא זמינות כרגע."‬
‫אבל מדי פעם אתה רואה כלבים מקסימים,‬
‫כמו טרייר סקוטי קטן שמגיע.‬
‫"שלום!‬
‫לעזאזל, בתאבון, חבר!‬
‫שים את הפנים שלך שם!‬
‫קדימה, אני לא ממהר כלל!‬
‫תכף אבדוק את שלך. תהנה!‬
‫תיכנס לשם, חבר!"‬
‫אבל צ'יוואווה?‬
‫בכל פעם שאתה רואה צ'יוואווה,‬
‫הבעלים כזה…‬
‫"זהירות!‬
‫הוא קצת עצבני."‬
‫ואפשר לראות את זה בעיניו.‬ ‫הייתי אומר,‬
‫"ברור שהוא קצת עצבני,‬
‫הוא כלב של כוכב אהבה אחד.‬
‫תעשה שיעורי בית."‬
‫נראה שהוא אומר,‬ ‫"אני כלב כוכב אהבה אחד,‬
‫לא יודע למה היא קנתה אותי.‬ ‫אני לא אוהב אותה.‬
‫אני לא אוהב אנשים אחרים.‬
‫למה היא לא עושה מחקר באינטרנט?‬
‫כשהיא מתקרבת אליי, אני מנסה לנשוך אותה,‬
‫כי אני לא אוהב את פניה,‬
‫אני לא אוהב את הילדים שלה, את בעלה.‬
‫אתה יודע שכשהיא יוצאת מהבית,‬
‫אני מקווה שהיא מתה.‬
‫באמת, אני מתפלל למותה.‬
‫ותוציאי אותי מהתיק שלך, מכשפה מזוינת!"‬
‫כוכב אחד.‬
‫גבירותיי ורבותיי, תודה רבה שבאתם‬
‫וחלקתם איתי את הערב המהנה הזה!‬
‫תודה רבה! לילה טוב! בראבו!‬
‫יש! אנשים נחמדים!‬
‫תודה!‬
‫תודה לכם ביציע!‬
‫תודה, אנשים מקסימים!‬
‫תודה לכולכם! לילה טוב! בראבו!‬