Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mine damer og herrer, byd velkommen til
Michael McIntyre!
Bravo!
Godaften, mine damer og herrer!
Velkommen...
...til min Netflix-special!
Lad os gøre det!
Tak!
Helt ærligt så ville jeg gerne være i lidt bedre...
...fysisk form
til den her special.
Det var planen, men det skete ikke rigtig.
Det her jakkesæt blev tilpasset
specifikt til min krop for et år siden,
og den krop besidder jeg desværre ikke længere.
Den er blevet lidt klæbende.
Jeg må nu udtrykke mig selv og gestikulere under denne linje.
I vil se, at jeg for det meste vil udtrykke mig selv
hernede i aften,
for når jeg løfter mine arme over det punkt, sker det her.
Jakke-babser, alle sammen.
En utrolig uheldig sideeffekt
af den stramme jakke.
Jeg har lidt runde kinder, de gode gamle runde kinder lige nu.
Og desværre, grundet de runde kinder,
et par problemer.
Jeg fik en mobil, måske omkring et år siden.
Den nye iPhone med Face ID. Når du får den, ser du på den,
den kortlægger ansigtet, så den husker dig.
Når du kigger, låser den op.
Ikke med en kode, men ansigtet.
Nu genkender min mobil ikke...
...mit tykke ansigt.
Den stirrer på mig: "Hvem er den fede tyv?
Har du stjålet Michaels mobil?" Det kan lykkes, men kun sådan.
Jeg bliver ældre. Min kone og jeg er lige gamle.
Små ting ændrer sig. I årevis var det det samme,
men det kommer snigende. Det er ikke alderdom,
men små forskelle.
Vi kan f.eks. ikke holde os vågne. Vi går ud som et lys.
21.30 er sent for os. Vi bliver så trætte.
Kender I det, når man klikker på Netflix-logoet og så "boom-boom"?
Sådan lyder det, når vores hoveder rammer puden, og vi besvimer.
Det sker bare.
En anden ting, der sker nu...
...hvilket jeg ikke er stolt af.
Jeg er faktisk meget skuffet over, at det er sket så tidligt i mit liv.
Ikke hver aften.
Men af og til er jeg begyndt på
at vågne om natten for at tisse,
som er en meget deprimerende udvikling.
En ældre herre klappede ad det.
Sikke et sjovt øjeblik.
"Jeg forstår dig, min ven."
Min blære var i fin stand.
Som mange unge blærer her i salen sov jeg hver nat.
"Godnat, blær." Min blære sagde:
-"Godnat, Mikey. Sov godt." -"Ja."
Om morgenen siger min blære: "Hør, der er fyldt op hernede, men ingen panik.
Ved næste WC-besøg skal jeg tømmes.
Men rolig nu, intet hastværk. Spis morgenmad, drik noget væske.
Drik smoothie. Te, kaffe, hvad end du vil.
Cornflakes, mere mælk, hvorfor ikke? Jeg har styr på det.
I hvert fald indtil middag."
Ikke længere.
I dag, når jeg sover dybt om natten, sender min blære signaler til min hjerne,
at jeg skal drømme, at jeg pisser i bukserne.
Sådan vækker den mig.
Jeg har en helt normal angstdrøm.
Jeg er tilbage i skolen til en eksamen, jeg ikke har læst på.
En mærkelig drøm og så kigger jeg ned
og har pisset, og jeg vågner i panik!
Har jeg pisset i bukserne? Min blære siger: "Næsten!
Vi må af sted nu! Op med dig! Nu!"
Og du ligger der: "Men jeg vil ikke stå op.
Klokken er tre om morgenen. Jeg vil ikke."
Du kæmper imod, men den insisterer.
"Du må vågne nu. Det er en farlig situation hernede.
Jeg klarer det ikke."
Så jeg skal op og rundt om sengen,
ud ad døren, ind i badeværelset, som er derovre.
Rundt om sengen, fordi min kone ligger der.
Det er hendes side.
Det her er min side, og det er hendes.
Sådan har det været i 20 år.
Det vil aldrig ændre sig. Vi har alle vores sider.
Har du bevæget dig over i deres side? Mærkeligste fornemmelse!
"Det er det samme rum, men det ser underligt ud herfra!
Jeg kan ikke lide det!"
Så jeg skal rundt om sengen, og jeg må ikke vække hende...
Hvis hun vågner, kan hun ikke sove igen. Hun bebrejder mig og er oppe.
"Hvorfor vække mig? Hvorfor larme så meget?"
Så hun skal sove videre, og hvis hun vågner,
så griber hun sin mobil, hvilket betyder hun vil købe sko.
Hun køber så mange sko
på sin mobil via online shopping.
Hun køber sko i badet,
hun køber sko i lyskrydset,
hun købte sko på vejen op i en rutsjebane.
Hun er afhængig.
Det koster en formue.
Et indblik i, hvor galt det er.
Forleden lå jeg i sengen med min bærbare.
Hun sidder med sin mobil.
Børnene er der også på deres iPads, og tv'et kører foran os.
En vidunderlig, moderne familiescene.
Vi chatter også sammen.
Der lyder en WhatsApp-alarm, som vi finder frem til.
-Ping! "Var det dig eller mig?" -"Nok din mobil."
"Tak, du har ret." Og så kigger vi igen i en skærm.
Jeg var på vores Netbank.
Penge forsvandt fra vores konto i realtid.
Når jeg genindlæste siden, var der færre penge!
"Du gør det lige nu, skat?"
"Men de sko er så smukke, skat! Det var nødvendigt!
Lad være med at genindlæse siden."
"Kom nu! Efterlad penge til i morgen!"
Så hun må ikke vækkes. Det koster en formue.
Jeg må snige mig rundt til WC'et.
Det er lettere sagt end gjort på grund af brædderne.
Jeg anede ikke, vi havde knirkende gulvbrædder,
før jeg sneg mig rundt på dem midt om natten.
De har aldrig knirket i dagtimerne. Så snart min fod...
...trådte ud af sengen midt om natten...
Min kone begynder så småt at vågne.
Hendes arm rækker ubevidst efter mobilen.
"Nej!"
Jeg prøver at finde et ikke-knirkende…
"Fuck!"
Da begynder jeg at løbe.
Alt larmer om natten. Alt.
Jeg vidste ikke engang...
...at vi havde udluftning,
før jeg tissede om natten.
Jeg går på WC, tænder lyset...
Hvad udlufter vi? Jeg er ikke begyndt.
Den larmer forfærdeligt! Det vil vække min kone!
Og der er ikke to kontakter. Der er ikke en lyskontakt
og en kontakt til...
...udluftning.
De er på samme kredsløb.
Så hvis du vil se noget, må du...
...hvilket vækker min kone.
Så jeg må tisse i mørket.
For det handler om lyd. Du skal være følsom over for lyd,
for du venter på plasket.
Men du kan ikke tisse i vandet,
det larmer for meget og vil vække min kone.
Du venter på vandet og trækker dig så tilbage
for at finde det gyldne sted i kummen rundt om vandet.
Ja! Denne anerkendelse af nat-tisning!
Urinere i mørket.
Og af og til tisser du og hører en anderledes lyd...
"Det er gulvet. Jeg tisser på gulvet.
Jeg har overkompenseret."
Så tænder du lyset.
"Ja, det har jeg."
Så skal du have toiletrullen frem, du kaster papir ned.
Du skaber en fod-moppe situation,
idet du fjerner dit eget tis fra gulvet.
-"Hvordan går livet, Michael?" -"Jeg fod-mopper pis kl. 3.20.
Derudover er jeg rigtig glad."
Så er det i seng igen.
Så snart jeg når soveværelset, kan jeg se min kones ansigt lyse op.
Mobilen.
Som en gyserfilm.
Du kan se sko i hendes øjeæbler.
"Behøver du at larme så fandens meget, Michael?
Jeg har købt tre par sko."
Pokkers!
Det pis kostede mig 600 pund! Plus moms!
Jeg overvejer at få et kateter for at spare penge.
Jeg er begyndt på...
Og det er et godt råd.
Jeg er begyndt at indtage en Berocca før sengetid.
Så lyser mit tis op i mørket, og så kan jeg se, hvad jeg laver.
Men jeg lærer, hvor de knirkende brædder er.
Jeg stiger ud og ved, hvad jeg skal undgå. Jeg bliver god til det.
Som jeg bliver ældre, bliver jeg bedre og bedre.
Når jeg er 80, er jeg som Ninja Warrior.
En liste-pissende pensionist midt om natten.
I den alder kommer der knap noget ud.
Før jeg indser, at jeg har tisset i stueskabet,
men det sker i fremtiden, damer og herrer!
Den gode nyhed er,
at det eneste positive ved at stå op om natten for at tisse,
er, at jeg kan, mens min kone sover,
tilpasse temperaturen
i soveværelset, for hun elsker at sove i arktiske temperaturer.
Hun sover med åbent vindue,
og det kalder hun "stuetemperatur."
"Skat, det er ikke stuetemperatur, hvis vinduet er åbent.
Det hedder havetemperatur."
Vi kunne lige så godt sove i et telt udenfor. Det er iskoldt!
"Kan vi lukke og skrue op?"
"Nej, ikke i soveværelset. Så får vi ondt i halsen."
"Den gør allerede ondt
med istapperne, der skabes i den!"
Men okay. Hun får det, som hun vil.
Vi bor sammen. Skal det være iskoldt, må jeg tage endnu et tæppe på.
Det er fint. Min problem er, at hendes forhold til temperatur ikke giver mening.
Hvorfor skal soveværelset være så koldt som muligt,
men hendes bad skal være det varmeste i verden?
Der er lava, og så er der min kones bad.
Når hun er i bad, fyldes huset af damp.
Folk kommer kørende med tågelygter på og siger:
"Hvad skete der i den bygning?"
Og hun træder ofte ud af badet, gennem dampen:
"Michael, vil du i vandet efter mig?"
"Til hvad? Koge pasta i? Nej."
Fare.
Det har alle gjort.
Vi har alle sat os i et for varmt bad.
Det er normalt vores egen skyld. Vi gider ikke vente.
Vi tænder for det varme og kolde,
og vi gider ikke vente på, at den helt rigtige temperatur
kommer. Man gør bare: "Det er fint."
Man går og kommer tilbage,
og man ved, at når foden træder ned.
Når den er nede, gør du som regel...
"Det blev lidt for varmt."
Men du indser det ikke, før du allerede er i vandet.
Du træder ned og sænker dig selv, for det tager lidt tid
for informationen om, at dine fødder brænder...
...når hjernen,
hvor det skal hen, for at du indser det.
For informationen skal rejse ret langt.
Du sænker dig selv og tænker:
"Der er noget, der ikke føles helt rigtigt."
Så rammer det.
Du skal lynhurtigt beslutte: "Bliver jeg eller ej?"
Og mange gange gør du: "Nej! Du godeste, det går ikke!"
Så står du nøgen på badeværelset.
Du kigger ned og ser en slags røde hud-sokker af smerte.
"Se, hvad jeg gjorde!"
Det varme må ud og det kolde ind,
så du skal ofre din arm
for at dykke mod proppen. Prop-dykning, meget farligt.
Du kigger på din arm som: "Det vil gøre ondt, beklager.
Gør dig klar!"
Nogle gange får du ikke fast. "Jeg kan miste min arm!"
Men de modige iblandt os,
der er mange her i aften, mig selv inkluderet,
svæve-padler.
Her stiger du ned i vandet,
selvom det gør ondt,
og så svæver du på overfladen.
Du tænder for det kolde vand og begynder at padle som en sindssyg.
"Vi kan ændre det her! Det bliver bedre for hvert sekund nu!
Vær modig!"
Og så ved du bare: "Ændr retningen! Kom nu!
Det bliver bedre! Kom nu!"
Så skal det testes. Hvordan er vandet? Er det klar til, at jeg går helt under?
Og du gør det med numsen. Du vælger numsen,
og numsens opgave er at dyppe sig
for at mærke, om det er klar. Hvordan er det?
Her glemmer jeg desværre, at jeg besidder klunker.
Det er ikke, at jeg glemmer det.
Men dingle-vinklen...
Mine klunker er nu tættest på vandoverfladen og altså ikke min numse.
Og det er en fæl overraskelse.
Det mest følsomme sted på kroppen.
Den sidste del af menneskekroppen,
som du ville bruge til at teste
kogende vand med.
Ingen har nogensinde givet mig te og sagt: "Michael...
...den er måske lidt varm."
"Nå, jamen det finder vi snart ud af, min ven."
"Du har ret, en smule mere mælk. Bare en sjat.
Jeg afprøvede det med mine svæve-padlende nosser, min ven."
Tørstig.
Jeg bliver tørstig.
Det er vand på flaske.
Etiketten er fjernet på grund af reklamer.
De er bekymrede for, at Netflix-seerne
ønsker at se ud som mig.
Kan I se det for jer? "Hvad drikker han?"
Det er Evian, selvfølgelig.
Hvis I undrede jer. Evian. "Lev ung, Evian."
Middelklassen elsker vand på flaske...
En farveløs, smagløs væske, som smager ens uagtet mærket.
Det er et marketings-mirakel, at folk foretrækker forskellige.
"Jeg elsker Voss." "Jeg elsker Buxton."
"Jeg er en Highland Spring-fyr."
Det er det samme vand.
Og de bliver stødt, f.eks. på restauranter.
Tjeneren kommer: "Noget at drikke?"
"Ja, kan vi få en vand? Bare uden brus."
Så siger tjeneren: "Fra hanen?"
Det er et forfærdeligt øjeblik.
Som hvis han sagde: "Vandpyt?
Jeg kan hente lidt fra asfalten. Det regnede tidligere."
Folk bliver fornærmede. "Undskyld mig, hvor vover du?"
Vil du forgifte min familie?
Har du ingen respekt? Tror du ikke, jeg har råd til en flaske?
Evian, tak. Bjerget på flasken gør os trygge. Postevand er afskyeligt.
Vi kender ikke til jeres haner, tanke og rør.
Hvor klamt. Jeres rotte-inficerede tanke?
Vand, der er blevet drænet og skyllet ud i århundreder?
Og det giver du til mig? Hvor klamt."
"Is?"
"Ja, kan du nedfryse lortevandet og komme det i flasken?
For vi har ikke tænkt det her igennem.
Vi ønsker en langsom død,
en langsom frigivelse af forgiftet rottevand i det renlige Evian-vand."
Det her er kulminationen på en turné, jeg har været på længe
over hele verden, en verdensturné.
Og det er spændende at være hjemme mod slutningen,
for jeg har været på turné utroligt langt væk.
Længst væk jeg har været, er så langt væk man kan komme,
nemlig New Zealand.
New Zealand er...
...fantastisk. Jeg elsker det.
Men det tager 24 timer at komme dertil herfra,
og så er den dag i dit liv væk, sindssygt.
Og jetlaggen er enorm.
Jeg landede i Auckland, New Zealand, og tænkte:
Jeg skal på deres tidszone.
Så jeg tog mit ur frem og spurgte stewardessen: "Hvad er tidsforskellen her?
Jeg vil på tidszonen, hvad er tidsforskellen?"
Hun sagde: "12 timer foran.
Tidsforskellen i New Zealand er 12 timer foran.
Vi er 12 timer foran her."
Så jeg satte mit ur 12 timer frem.
Og ud af øjenkrogen så jeg, at hun så på mig, som om jeg var idiot.
"Hvad er hendes problem? Hun må videre."
Efter otte timer indså jeg: "Nå ja, jeg vil ende
præcis samme sted, jeg begyndte."
I stedet for at ligne en tåbe satte jeg det tilbage.
"Tak, jeg klarer mig herfra.
Tak for hjælpen."
Sådan taler de i New Zealand, foran i munden sådan her.
Det går ret hurtigt.
Og de ændrer vokalerne, de har et sært forhold til vokaler.
De når en vokal, vælger en anden og bruger den i stedet.
Australien er anderledes, det er langsommere.
De tager sig tid.
Faktisk så elsker de vokalerne.
Når de ser en vokal, tænker de: "Vi bliver der.
Jeg ser ingen grund...
...til at skynde denne sætning, kammerat.
Vi bliver i vokalen."
I New Zealand ændrer de vokalen.
Og jeg var ude for noget
med denne vokal-ændring-situation,
og jeg må være ærlig og indrømme. Det var uhøfligt. Men sjovt.
Da jeg tjekkede ind på hotellet i Auckland,
ville receptionisten fortælle mig om den nye pool,
de havde bygget på sjette sal. Sjette.
Sjette sal.
Og rundt om poolen var et "deck".
Med et "E."
Det var kendt som "The Deck," og i elevatoren lød det: "The Deck."
Jeg tjekkede ind, hun sagde: Mens du er her, hr. Mcintyre,
vil du så sidde på the Deck?"
"Det er en forbløffende antagelse at gøre om mig."
Hun sagde: "Der er en dejlig, stor deck på sjette sal."
"Der er en dejlig, stor dick på sex-salen?
Hvad er det her for et sted?"
Hun sagde: "Decket er til at hænge ud." "Nej, det er ej!"
"Forsigtig, det kan blive lidt glat, det er hårdt træ."
"Kom nu, opfør dig ordentligt!"
Jeg tog til Australien, selvfølgelig gjorde jeg det.
Det er smukt, jeg elsker australiere. Dejlige mennesker.
Vi har nogle australiere. Velkommen.
Jeg elsker dem. De er på, meget glade.
De elsker, når du besøger dem. "Du kom hele vejen derfra!" Fantastisk.
Det er som et postkort. Smukt.
Strandene er smukke. Landskabet er utroligt.
Det eneste problem, med al respekt,
er, at hajerne har besluttet, at det er der, de skal være.
Og de svømmer rundt om Australien
og venter på, at australiere går ned i vandet.
Og ved I hvad? Australiere bliver ved med at gå ned i vandet.
Jeg tog til stranden.
De sagde: "Vil du svømme, Mickey? Slappe af, køle ned?
Svøm, det er dejligt i dag."
-"Nej, nok ikke, jeg klarer mig." -"Hvorfor ikke?"
"Hvorfor ikke?"
-"Fordi der er hajer i det." -"Ja.
Ikke altid."
"Jeg tror...
...at faktummet, at der har været en er nok."
-"Kom nu. Du skal leve dit liv." -"Ja, indtil det slutter.
Måske i dag med et hajangreb, ikke?"
"Der er større risiko for at blive kørt ned."
"Fandeme ikke når jeg svømmer. Jeg bliver heroppe."
"Jeg bliver her.
Jeg køler af på en anden måde."
Mens jeg var i Australien,
så jeg desværre en herre... Det er ikke sjovt.
Han overlevede.
Han var... der var et hajangreb, men han overlevede.
Han blev bidt på armen. Ikke godt.
Bør ikke grine.
Pointen, jeg forsøger at lave, er, at jeg virkelig tror på,
at det hajangreb ikke ville være sket,
hvis han ikke var gået ned i vandet.
Han ligger på hospitalet og bliver interviewet af en reporter for enden.
Hans arm er oppe, og han har halskrave på.
Hun siger: "Hvis du kan,
vil du så tale os igennem, hvad der skete?"
Han siger: "Ja, altså, jeg...
Jeg surfede på havet,
og så kom den her haj bogstavelig talt...
...ud af ingenting."
Ikke ligefrem.
Hajen var i sit naturlige habitat.
Det var dig, der kom ud af ingenting
og tilbød dig selv som en lille snack.
På en tallerken. Bogstavelig talt på en lang, tynd tallerken.
Kom op af vandet.
Han bliver jo ikke interviewet på sin seng
og siger: "Jeg var på fjerde sal i min Melbourne-lejlighed
og tømte opvaskemaskinen.
Jeg trak den øverste hylde ud til min kaffekop,
og så kom den her haj bogstavelig talt ud af ingenting og angreb min arm."
"Jeg var på et fly til Adelaide.
Jeg kiggede ud, og der var en haj på vingen."
Jeg vil prøve en accent, som I har set allerede.
De er fede. Uanset hvor du er i verden,
har de udviklet deres egen måde at tale på.
Jeg kender ikke oprindelsen.
Ingen ved, hvordan det udvikler sig.
En smuk en er italiensk. De er så smukke og taler så smukt.
Den mest sexede måde at kommunikere på
er at tale med en italiensk accent, så sexet.
Alle elsker måden, jeg taler på.
Ikke?
I Frankrig, lidt småsure, men stadig cool, vi taler sådan.
Af alle accenter i verden...
Den, jeg synes, de skal ændre,
og ingen disrespekt, hvis nogen her er derfra,
men det er for mig den nordirske accent.
Hvad i alverden foregår der der?
Den er ikke nem at lave. De har besluttet i Nordirland,
at den bedste måde at kommunikere på
er helt bag i munden, sådan her.
Bare lave lyde. Der er ingenting der.
Af og til er det utydeligt.
"Vi laver lyde med en nordirsk accent,
og så... Hvad laver I overhovedet her?"
"Jeg ved ikke selv, hvad jeg laver her."
Hvad er oprindelsen? For babyer siger...
"Nej, det er...
Okay? Hvis du vil blive, er det sådan."
Det er helt omme sådan, helt omme bagved.
Den nordirske accent er den eneste gang, jeg har hørt nogen nyse,
og så vide hvor de kommer fra...
...ud fra nyset.
I Dubai Lufthavn sad en fyr ved siden af mig og gjorde...
"Atju."
For guds skyld.
"Er du fra Nordirland?"
"Ja, jeg er fra Belfast."
"Tænkte jeg nok."
Det er et rart sted.
Jeg havde gode shows i Belfast. Fedt publikum.
Venlige mennesker, velkommende.
Jeg havde fritid, da jeg var der, så jeg besøgte den
mest succesfulde turistattraktion, de har haft
i hele Nordirland. Den hedder Titanic Quarter.
Det handler om skabelsen af Titanic, som blev bygget i Belfast,
og det er noget, de er utroligt...
...stolte af.
Som om de ikke ved, hvad der hændte Titanic.
Hvor de byggede den.
Jeg gik på museet og spurgte en ansat:
"Beklager meget, men du ved godt, hvad der skete med Titanic?"
"Den var helt fin, da den sejlede herfra."
Det er vist ikke pointen.
Da jeg var der, havde jeg kommende jobs i USA.
Amerikanere er...
...et fantastisk publikum. Bare utrolige.
Som publikum er de... Du ser dem...
Så klar til en god aften!
Ja!
De er vilde.
Og med respekt for briter, og jeg er en af dem, så vi er ens.
Da jeg lavede showet i USA, var de vilde,
hvinede, heppede, grinede. Jeg gik på de sociale medier bagefter.
Alt stod med stort. "Michael McIntyre var super!
Taget lettede. Han var fantastisk!"
For det får jeg ikke her. Jeg må være ærlig.
Det bedste jeg får fra briterne er: "Han skuffede ikke."
Selv når vi er glade,
skal vi referere vores skuffende liv.
Den anden jeg får her: "Overraskende godt."
Hvorfor er du så overrasket? Du købte billetterne!
Briterne har ingen forventninger.
"Jeg regner ikke med meget underholdning i aften."
"Overraskende godt, ikke sandt, Pam?"
Af alle steder jeg var på min verdensturné,
var det sjoveste, det mest uventede,
da jeg lavede de her shows i Asien.
Jeg havde aldrig optrådt i Asien. Jeg tog Hong Kong og Singapore.
Og jeg havde aldrig været i Asien før. Og det her overrasker jer måske
at indse, at jeg ikke er...
...en asiatisk person.
Jeg ved godt...
...at jeg ser asiatisk ud,
især når jeg smiler, så ligner jeg mere og mere.
Så...
Jeg har undersøgt det.
Mine forældre, ikke asiater.
Alle i min herkomst, heller ikke fra Asien.
Mine børn ligner på ingen måde asiatiske mennesker.
Jeg er den eneste asiatiske repræsentant...
...i mit hjem og familie, og ingen forstår, hvorfor det er sket.
Jeg har endda selv forvekslet mig selv med en asiatisk herre,
i hvad der var et meget deprimerende øjeblik.
Jeg steg af flyet,
og I ved, når de efterlader aviser, I kan tage?
Jeg træder ind i tragten, I ved?
Langdistancefly, ikke opmærksom, og ud af øjenkrogen ser jeg,
at jeg er på forsiden af Daily Mail.
Mit hjerte sank: "Hvad har jeg gjort?
Åh gud, der er sket en breaking-nyhed,
mens jeg var i flyveren. Åh...
Hvad? Åh... Hvad er det? Åh gud"
Det var Kim Jong-un.
Hvis der findes et mere deprimerende øjeblik i mit liv,
har jeg endnu ikke oplevet det.
Den triste sandhed er, at jeg muligvis kunne låse Kim Jong-uns iPhone op...
...med mit tykke asiatiske fjæs.
Måske sender FBI mig ind i Pyongyang-paladset
for at stjæle statshemmeligheder midt om natten.
"Er du god til at liste i soveværelser, mens folk sover?"
"Det øver jeg mig natligt på. Jeg er din mand."
Bare giv mig en tegning over alle de knirkende brædder."
Da jeg var i Asien, i Hong Kong, skete der noget meget spændende.
Det var meget uventet.
Jeg må fortælle jer, at jeg er gift med en smuk kvinde.
Jeg har overscoret.
Hun er virkelig... Hun er lækker.
Og jeg ved, jeg har overscoret, for alle der møder os
og møder hende, siger det med det samme. De kan ikke lade være.
De kigger på os og...
"Hvorfor?"
De forstår det ikke.
Hun er en tier. Ingen tvivl, hun er en tier.
Jeg er nok...
...måske efter en kostplan og en tan og på lang afstand
og lidt nærsynethed...
...og en lav belysning, måske en sekser.
Eller en femmer.
Nok en fire ud fra den reaktion.
Jeg har det fint med det, jeg er ligeglad.
For i Hong Kong
er jeg fandeme en nier.
Jeg er en nier.
Det her er udseendet,
de går efter.
Jeg har den her aura. "Er han asiat, er han ikke asiat?"
Sej, britisk, James Bond-aura over sig.
Da jeg steg af, fniste pigerne.
"Åh, gud!"
Jeg tænkte: "Hvad?" Hvad sker der? Ingen havde reageret sådan før.
Piger kom hen og sagde: "Åh, gud, hvor er du fra?
Du har et interessant ansigt.
Hejsa."
De var lune på mig,
for de tog ansigtsmaskerne af for at flirte med mig.
"Hejsa, fremmede.
Hvordan går det?"
En pige kom hen og sagde: "Undskyld mig...
...er du en model?"
Er jeg en model?
"Nej, hvad snakker du om?"
"Du ligner fuldkommen manden fra Paco Rabanne-reklamerne."
Der kører en reklame i Hong Kong for Paco Rabanne.
Jeg ligner fyren på en prik. Måske ser jeg endda bedre ud.
I Hong Kong er jeg en Paco Rabanne-model.
I det her land er jeg ikke blevet tilbudt noget reklamearbejde overhovedet.
Medmindre Jacamo kommer med en ny jakke-babs-størrelse,
så tror jeg ikke, det vil ændre sig i den nærmeste fremtid.
"Køb hos Jacamo med deres nye jakke-babs-størrelse.
Kommer i alle størrelse babser."
Det sker ikke.
Lige meget. Hong Kong, gudesmuk.
Desværre førte det til en ret pinlig situation.
Min kone sørger for mig, men var der ikke.
Jeg var der alene, kunne ikke sove, beklagede mig.
"Jeg er jet-lagged," så hun bookede en massage i hotel-spaen.
"Det er verdenskendt. Få en massage, det hjælper."
Så jeg går ned til spaen, elevatoren åbner, der er stearinlys og lav musik.
Pigerne i receptionen fniser, da jeg kommer,
for jeg er smuk og vant til det nu.
Næsten irriterende. "Han kommer herhen!
Det er fyren fra Paco Rabanne. Åh, gud!"
En pige tog masken ned og tog rød læbestift på.
"Det er virkelig ham!"
Så tog hun masken på over læberne.
Det sivede igennem masken, da jeg nåede derhen.
Hun lignede Jokeren i Batman. Ikke et godt look!
"Jeg skal masseres."
"Okay, du skal hen i mændenes omklædning dernede til højre,
og der finder du et skab.
Der er et reb og nogle sutsko.
Tag dem på, gå videre og så møder du massøren."
Så jeg gik og fandt skabet.
Der var et reb, nogle sutsko, som jeg forventede.
Men der var også noget uventet.
En lille pakke af engangs...
...massage-undertøj.
Ingen mand burde have det på.
En snor gik rundt om den ene hofte, en snor, der gik rundt om den anden,
og så var der næsten intet stof i midten her.
Men jeg havde aldrig set engangs-massage-undertøj før.
Jeg antog, det var en ansigtsmaske til mit ansigt.
Så jeg tog snorene og satte dem på mine ører, sådan her.
Og jeg satte ansigtet, hvor mine klunker skulle være.
Tog rebet på, sutsko på,
og går så ned ad gangen med bukserne på ansigtet.
Jeg går ind i massagerummet, og pigen...
"Bukserne er på dit ansigt!"
Jeg tog dem af, og hun sagde: "Det er ham fra Paco Rabanne!"
Er det ikke dejligt,
er det ikke rart, bare for det her,
mens showet foregår, at vi ikke er på mobilen?
Rart, ikke? Se på os alle sammen. Det er en sjældenhed.
Se på os. Ingen er på deres mobil.
I bookede nok billetter via jeres mobil.
Det er nemt. Online, vælger teatret. I vælger sæder.
Det er nemt, når man booker ting online.
Men noget sært sker, når man booker billetter.
Det sker ikke altid, og ingen ved, hvad det handler om.
Du booker dine billetter, og så siger den:
"Er du en robot?"
Et ekstraordinært spørgsmål.
Ingen har nogensinde mistænkt mig for at være andet end et menneske.
Så krydser du af. "Nej, jeg er ikke en robot.
Det er sært, kan vi komme videre?"
Computeren siger: "Nej, det kan vi ikke. Vi skal foretage nogle tests
for at bekræfte, at du er et menneske
og ikke en robot."
Du tænker: "Det bør være den nemmeste test i mit liv.
Jeg scorer topkarakter. Jeg skal bare bevise min menneskelighed!
Jeg er far til andre mennesker.
Jeg er ikke en robot. Jeg er klar på alt.
Det her er spild af tid. Hvad er spørgsmålene?"
"Okay, her er der nogle kasser. Hvilken en er en butiksfacade?"
"Hvorfor er det så svært?
Hvor ligger de skumle, middelklasse-amerikanske butikker?"
Af og til går butikken over i mere end en kasse.
Hvad gør man? Krydser hoved-kassen af
eller alle omkring den? Hvad er reglerne i denne robot-quiz?
Så du siger: "Den der, den der og nok også den der."
Så trykker du på send. Den siger: "Nej. Det var forkert.
Vi mistænker dig stadig for at være en robot.
Er du god til broer?"
"Ved jeg ikke. Troede, jeg var god til butikker!"
Jeg får af og til så mange forkerte:
"Skat, er jeg en robot? Du ville sige det?"
Forleden indså jeg, at mine børn
ikke kender til en tid, hvor der ikke var internet.
I hele deres liv har de haft internet.
De fatter det ikke og spørger: "Hvordan overlevede du?"
Og jeg kan ikke svare. "Jeg husker det ikke.
Jeg husker det ikke."
Men nu kan vi tænke tilbage på internettets fødsel.
Husker I de første år,
hvor vi altid sagde: "www." før hver hjemmeside?
Sikke et tidsspilde.
Hvorfor tog det os tre år
at indse, at alle hjemmesider starter med www.?
"Du kan fange os på vores hjemmeside: www.amazon.com."
"Det er www.ebay.com."
"www.tripadvisor.com."
Nogle må være smertefulde.
World Wrestling Federation.
Fang os på vores hjemmeside: www.wwwf.com."
At skulle sige det hver dag.
World Wildlife Fund.
"Glem ikke at donere
på www.wwwf.com."
Vi må have spildt mange dage af vores liv på at sige: "www..."
Og tænk tilbage nu,
når internettet er sådan en stor del af vores liv.
Tænk tilbage på dit første kodeord,
for vores sind, vores hjerner er så fyldt med kodeord.
Det er en kamp at huske på alle kodeordene.
Vi besøger firmaer online og du siger: "Jeg husker ikke.
Jeg husker ikke mit kodeord."
Så skriver du det og bliver låst ude, og der står: "Ét til forsøg
til at huske dit eget kodeord
din kæmpe spade."
Eller du klikker på "glemt", og de spørger
ind til dit liv, som du ikke kan huske. Det handler om dit eget liv!
-"Hvad er dit yndlingskæledyr?" -"Åh nej, valgte jeg et?"
Hunden kommer ind: "Hvis det ikke er mig, går jeg ud ad døren."
"www."
Kodeordene.
Og i starten havde vi alle ét kodeord.
Det var vores første kodeord, som vi nostalgisk husker.
Vi brugte det til alt, hver gang vi gik på noget nyt.
-"Kodeord, tak. -"Ja, du kan få mit specielle ord."
Og så blev firmaerne ret uhøflige.
Du skrev dit kodeord, og så stod der: "Svagt."
"Hvem er du til at dømme mit specielle ord?"
De siger: "Beklager, men internettet er populært. Det skal styrkes."
Og firmaerne insisterede.
Der skal være et stort bogstav.
Beklager, men vi accepterer ikke dit kodeord længere,
medmindre det indeholder mindst ét stort bogstav.
Og vi overvejede kort vores muligheder,
inden vi besluttede at skrive det første bogstav med stort.
Og i en periode var det fint.
Men internettet blev endnu mere populært,
og firmaerne sagde nu: "Du kan desværre ikke skrive dig op,
medmindre du har ét stort bogstav og mindst ét tal."
Igen overvejede vi det i et splitsekund,
før vi alle sammen besluttede: "Du får tallet et,
og det står til slut på mit kodeord, der nu står med stort."
Og i en rum tid var det acceptabelt,
indtil en helt ny, uventet
og spændende verden kom frem.
En verden af specialtegn.
Vi vidste ikke engang, hvad de var!
Og firmaerne ville sige: "Vi skal have et stort bogstav
og et tal, men vi kræver også et specialtegn.
Og vi klikkede nederst: "Er du sød at vise nogle eksempler
på disse specialtegn, du nu insisterer på?"
Og vi bladrede i dem. "Der er de.
Jeg anede ikke, at de tegn var så specielle."
Indtil alle vores øjne
fik øje på...
...udråbstegnet.
"Du kommer med mig."
Som vi nu satte på efter vores kodeord med stort,
lige efter et-tallet.
Og i dette øjeblik tænker alle i London Palladium:
"Jeg bør nok ændre mit kodeord. Det gør jeg i morgen.
Gør det nu. Jeg må komme på et mere specielt ord.
Det bør jeg ændre."
Men det er det, der sker
i 20, i 20'erne, 2020'erne.
Teknologi vil blive bedre. Det skal gøre vores liv nemmere.
Af og til, efter min mening, lidt for nemt. Jeg fik en ny bil.
Alt er automatiseret. Jeg gør ingenting selv.
Når det bliver mørkt, tænder lygterne sig selv.
Når det regner, begynder vinduesviskerne af sig selv.
Men så gør du selv færre fysiske ting i bilen,
og det hober sig op.
Man bliver doven, når det gøres for dig.
Unge mennesker her bruger udtrykket: "Kan du rulle vinduet op?
Kan du rulle det ned? Mor, rul det op. Rul vinduet ned."
Men i hele deres liv har de trykket på en knap.
De ved ingenting...
...om årtierne vi brugte på fysisk at gøre det her pis.
Ikke nemt. Ofte sad det fast.
Godt for din biceps. Glem fitness, bare rul vinduet ned.
Nogle gange når vinduet var nede, regnede det.
Det var fantastisk, en superhurtig oprulning.
Den i passagersiden, når man lænede sig.
Man kunne rulle dem begge, hvis man ville. Ikke gå i fitness.
I min nye bil flyttes sæderne med knapper.
Du trykker for at rykke frem og for at rykke tilbage.
Ryglænet.
Ved at trykke på knapper. Det er alt, dine fingre gør.
Dengang var der selvfølgelig et håndtag
mellem dine ben. Du løftede den op, og så skød den dig...
...langs skinner til du sad omme bagved.
"Hej! Jeg sidder bagved nu!"
Skinnerne var foran dig som en baglæns mini-rutsjebane.
Så måtte du bolle dig frem...
...til din foretrukne kørestilling.
Rigtig godt for din core.
Ofte over-bollede man.
Du over-bollede hele vejen til rattet og måtte så bagud-bolle
med følsomhed.
Mænd i 70'erne var bedre elskere.
De bollede frem og tilbage i Cortinaen og øvede sig
bare for at finde den bedste kørestilling.
Der skete noget underligt i bilen den anden dag med min kone.
Hør...
Mit forhold, og jeg ved ikke, om jeg taler for alle mænd her,
er som en uendelig søgen efter
med min kone for at finde ud af, hvad jeg bør gøre.
Jeg ved aldrig helt, hvad jeg præcis bør gøre.
Vi kommer kørende i bilen, og hun sidder på passagersædet.
Det var meget underligt.
Jeg kører forbi en p-plads, indser det og siger: "Jeg må bakke."
Så jeg laver klassikeren,
armen rundt om hende, læner mig sådan her.
Og bakker så ret hurtigt.
Og parkerer så bilen i båsen, fedt.
Havde det godt, god manøvre. Tænkte ikke videre over det.
Min kone kigger og siger:
"Det synes jeg er virkelig sexet."
Jeg anede ikke, hvad hun talte om. Jeg kigger ud: "Hvad skete der?
Hvad taler du om?"
"Det er altid så sexet, når mænd gør det der."
"Hvilke mænd taler du om?
Hvem er de sexede mænd? Hvad snakker du om?"
"Når du bakker sådan der, det er sexet, og det gør du ikke normalt."
"Gør hvad? Hvad snakker du om?"
"Når du tager armen rundt om mig og bakker hurtigt.
Det har jeg altid synes er sexet."
Undskyld, men jeg har fokuseret på soveværelset
i de sidste 20 år af vores forhold
for at gøre dig kåd.
Det ville have taget mig en milliard år, før jeg forsøgte bilmanøvrer
som en del af forspillet.
"Hvad med dates?
Skal jeg bare bakke, og så siger du, når du er klar?"
Det gør jeg gerne nu, eftersom vi er her.
Hun sagde: "Michael, jeg styrer ikke, hvad jeg synes er sexet."
Jeg sagde: "Er der noget andet mærkeligt, du synes er sexet, som jeg skal vide?"
Hun sagde: "Lad mig tænke."
Hun sagde: "Der er en ting, mænd gør."
"Undskyld, hvem er de mænd, du snakker om?"
-"Du gør det ikke, Michael." -"Gør hvad?"
Hun sagde: "Når mænd tager trøjen af
og rækker bagud på ryggen
og så...
...tager trøjen af i et hug." Hun sagde...
Hun begynder at stønne.
"Det synes jeg er vildt sexet."
"Undskyld, hvad taler du om?"
"De rækker bag om ryggen og så... tager de trøjen af."
"Er min måde at gøre det på ikke sexet?
Når jeg tager ærmerne, og jeg...
langsomt og omhyggeligt arbejder mig op...
...og så skal den trækkes af?"
Hun sagde: "Nej, det synes jeg ikke er sexet."
Jeg tænkte: "Fint, det her vil jeg afprøve."
Det er i hukommelsen.
Nogle uger senere, date-aften.
Gik ud, god aften, lidt at drikke, god mad.
Kom hjem, børnene sover, tilfældigvis i en trøje.
Jeg tænkte: "Nu gør jeg det." Jeg indså ikke, det var svært.
At jeg skulle øve det her træk.
Og heller ikke, at det var en af de strammere halse i mit skab.
Så jeg rakte bagud og trak til,
så hårdt jeg kunne, og så sad mit hoved fast.
Som hvis jeg blev født meget langsomt.
En tang-fødsel.
Også... Og det var jeg oprevet over...
Min undertrøje kom op med trøjen,
så min mave blubrede bare rundt i det åbne.
Og det var efter maden.
-"Ikke så meget brød, Michael." -"Men det er varmt."
"Spiser du de kartofler? De er så lækre, skal ikke smides ud."
-"Dele dessert?" -"Nej sgu, giv mig min egen."
"Petitfour? Tak som byder!"
Og jeg trak så hårdt til,
for at det var sexet.
Det tog lidt tid, og så poppede jeg frem fra toppen.
Hun var der ikke. Hun var skredet.
"Skat? Jeg lavede den sexede trøje-ting.
Du gik glip af det!
Jeg tænkte, vi kunne bakke lidt omkring og så måske gå i seng?"
Og nu, mine damer og herrer,
vil jeg overdele lidt.
Hashtag...
"For meget information."
Efter alt det her sagde jeg: "Skat...
Jeg er træt af alt det her forsøge og tage fejl.
Vi skal bare kommunikere. Hvorfor ikke fortælle efter alle de...
Lad os tale om det, bare sig,
hvad der virkelig tænder dig."
Hun sagde: "Hvad, virkelig?"
Jeg sagde...
"Hvad end det er, må jeg vide det!"
"Hvad tænder dig virkelig?"
Hun sagde: "For alvor?" "Ja."
"Vil du vide det?" "Ja."
"Seriøst?" "Ja, sig det."
"Virkelig?" "Ja." Hun sagde...
"Sorte mænd."
"Hvordan skal jeg inkorporere det i vores årsdag, skat?"
På trods af det går det godt.
Stadig sammen. Børnene vokser op.
Min yngste, Ozzy, er stadig et barn.
Lucas er 14 nu, og Ozzy er 11. Så stadig en lille dreng.
Han er en klog, fantastisk dreng. Men han skal væk fra Xbox'en.
Væk fra Xbox'en.
Fuldkommen afhængig af sin Xbox.
Jeg går altid ind: "Kom så, luk ned. Fem minutter, ikke 45.
Du var heldig. Sluk for den."
"Jeg kommer om lidt, far. Jeg kommer om..." Undskyld.
Sådan lyder han ikke. Jeg ved ikke, hvem det var!
Han er langt mere middelklasse!
"Jeg er der om et øjeblik.
Bare et par minutter til, og så afslutter jeg om snart.
Post-hastværk."
Aner ikke, hvem den første dreng var!
"Ello, kammerat, jeg er din søn. Er det en nyhed?"
"Jeg ville spørge dig, far,
hvorfor er jeg fra East End,
og du er kineser?
Jeg forstår det ikke.
Hvilken familie er det, jeg bor med?
Hvilken familie?
Og jeg så mor bakke på gaden med en sort fyr. Hvad sker der?
Jeg så en trøje ryge ud ad vinduet. Hun så glad ud.
Mere glad end længe. Stort smil."
Kender jeg ikke, beklager.
Han siger altid: "Bare et minut til."
Han ved ikke, hvad "et minut" betyder. Ét ord: "etminut."
"Du kommer nu. Maden står klar."
"Jeg kommer, vent... Et minut, det er vigtigt."
Han spiller det der Fortnite-halløj. "Det er et vigtigt spil, okay?"
-"Sæt det på pause." -"Det kan man ikke.
Man kan ikke..."
"Jo, du kan! Jeg sætter foden ned. Du skal trykke pause."
"Jeg kan ikke. Så skal jeg dræbe mig selv."
"Skat, så alvorligt er det ikke."
"Nej, i spillet. Dræbe mig selv i spillet."
"Så dræb dig selv, jeg er ligeglad!"
Det sker nu hver aften. Jeg kalder: "Ozzy!
Dræb dig selv, der er aftensmad!
Få din ven til at skyde dig! Bolognese, det bliver koldt."
Han respekterer mig ikke.
Jeg har ingen kontrol overhovedet. Han lytter til sin mor og ler ad mig.
Når jeg hæver stemmen... Forleden: "Kom så,
sengetid. Har du børstet tænder?"
Han sagde: "Far, ingen grund til at råbe. Jeg står lige her. Jeg kan høre dig.
Tag det roligt."
Han sagde: "Er du træt eller sådan noget?"
"Måske en smule træt, ja."
Forleden sagde han:
"Er dit blodsukker lavt? Skal du bruge en snack?"
"Ja, måske. Altså, jeg er lidt..."
Han sagde, jeg skulle lægge mig.
Den store nyhed i vores husstand... Vi har en hund.
Det har vi aldrig haft. Her er hundefans!
Vi fik en lille, pjusket hund.
Lille, dejlig pjusket hund.
Hr. McPjuskintyre.
Han er en god, pjusket dejlig hund. Han er meget kærlig.
Ved I hvorfor? Fordi det er hans væremåde.
Forskellige racer har forskellige væremåder.
Jeg skulle købe en bil på en hjemmeside, www...
www.whatkindofdog.com.
Der står om racerne og karakteristikker.
Hvor mange ture de skal have, hvor meget motion,
hvor meget mad, om de fælder og sådan.
Og der var en kærligheds-kategori. Hvor meget elsker de folk?
Det var ud af fem stjerner,
og jeg overvejede kun hunde, som fik fem stjerner.
Hvorfor tage et dyr ind i dit hjem, hvis det ikke elsker dig fuldt ud?
Hunde med fem stjerner var golden retrievers,
labrador og min hund, den lille Norfolk terrier.
En fem-stjernet hund.
Det er i hans øjne, når han kigger på mig.
Han tænker: "Jeg elsker dig så højt."
Jeg giver ham en Norfolk accent, han er en Norfolk terrier.
Jeg kender ikke hans talemåde, men det er nok ret præcist.
"Jeg elsker dig så højt. Tak for at være min herre.
Tak for at lade mig bo i dit hus.
Huset ser godt ud. Utroligt smukt.
Du kan blive indretningsarkitekt, hvis du ville.
Du kan gøre alt, hvis du ville.
Når jeg kigger på dig, har jeg det ligesom en asiatisk kvinde.
Helt besat af dig. Du er fantastisk.
Jeg elsker, når du løfter op, og din jakke ligner babser.
Jeg elsker at høre dig stå op om natten for at tisse.
'Han er oppe igen. Hvilken karakter!
Jeg elsker, når du har badet og har røde fødder,
en rød arm og røde klunker.
Jeg elsker det.
Savner dig, når du er væk. Bekymret for, du bliver bidt i Australien.
Bekymret for, du glider på den store dick på sex-salen.
Du er ikke en robot.
Du er et af de mest ægte mennesker i mit liv.
Jeg elsker dig. Når du går ud ad huset.
Det er irrationelt, men jeg frygter, du er død.
Jeg får tanker om, at du er død, min herre,
mit livs kærlighed er gået bort.
Når du kommer hjem er jeg den lykkeligste hund,
for jeg er en fem-stjernet kærlighedshund."
Det er min hund.
Fem stjerner.
Meget kærlig.
Jeg ledte også efter hunde, der ikke har fem stjerner i kærlighed.
Én stjerne,
chihuahuaen.
De små mexicanske hunde med bedårende øjne.
De kan ikke lide folk.
For du møder forskellige racer, og det her ved hundeejere,
du går i parken, og de vil snuse, møde andre hunde.
Det er utroligt, når de ser hinanden.
Og det de vil, i hvert fald min hund,
er at have et kort møde med den anden hund,
hvor de lugter til hinandens klunker og så går videre.
Meget sært. Han går hen: "Undskyld, må jeg lugte til dine klunker?"
Den anden hund: "Ja ja," og så...
"Lugt til mine nu."
Så siger de: "Tak for det," og går videre.
De ser hinanden langt fra.
Den anden hund kigger på ham. Hunde kan også være lede.
De vil ikke lugte, for han er en hvalp.
En schæferhund kommer gående: "Jeg er schæferhunden.
Jeg er schæferhunden."
Min hund går hen: "Må jeg gerne lugte til dine klunker?"
"Absolut ikke, din fjollede hvalp. Se, hvor lille du er.
Du kunne ikke nå mine utrolige klunker, hvis du prøvede.
Tror du, jeg bukker mig ned mod dine mini-klunker?
Klamt! Hold dig væk fra mine klunker!"
En fransk puddel kommer gående.
"Jeg er den franske puddel."
Min hund kommer: "Kan jeg få et hurtigt...
Jeg blev lige behandlet dårligt af en schæfer
og tænkte, om jeg må sniffe dine klunker?"
"Hør, før Brexit så okay, men jeg er ikke glad.
Jeg synes ikke, det var den rette beslutning.
Måske før det skete, men nu kan jeg ikke lide det
Jeres stemmer fornærmer franskmændene. I er ikke med mere.
Vil I have fri bevægelse? Det får du ikke for din næse mod mine klunker.
Hold dig væk."
En afghansk mynde kommer. "Venligst, ikke rør...
Under normale omstændigheder, ja,
men det er slemt i mit land. Jeg må hjemad.
Meget uro i regionen. Jeg skal hjem og se CNN.
Klunkerne er ikke tilgængelige nu."
Af og til kommer dejlige hunde, såsom en lille skotsk terrier.
"Hallo!
Slå dig løs, makker!
Stik ansigtet ind! Kom så, jeg har ikke travlt overhovedet!
Jeg prøver dine om lidt. Bare nyd dem!
Kom så ind, for helvede, kammerat!"
Men chihuahuaer?
Hver gang, du ser en chihuahua, siger ejeren...
"Forsigtig!
Han napper lidt."
Og det kan ses i øjnene. Jeg siger:
"Selvfølgelig napper han,
han har én stjerne i kærlighed. Lav din research."
Hunden: "Jeg er én stjerne, hvorfor købte hun mig? Jeg hader hende.
Jeg hader andre mennesker.
Hvorfor laver hun ikke sin research på internettet?
Når hun nærmer sig, bider jeg hende, for jeg hader hendes ansigt,
jeg hader hendes børn og hendes mand.
Når hun forlader huset,
håber jeg, hun er død. Ja, jeg beder for, at hun dør.
Og få mig ud af din håndtaske, din satans heks!"
Én stjerne.
Mine damer og herrer, tak for at komme og tage del i denne sjove aften med mig!
Mange tak! Godnat! Bravo!
Ja! Dejlige mennesker!
Tak!
Tak deroppe!
Tak, I dejlige mennesker!
Tak! Tak alle sammen! Godnat! Bravo!
Tekster af: Niels M. R. Jensen