Downloaded from YTS.MX
‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Interesul meu inițial pentru ‎The Witcher ‎a venit din experiența
‎cu jocurile Witcher.
‎Apoi am auzit că Netflix face un serial...
‎...și am urmărit ocazia ‎de a-l juca pe Geralt,
‎iar când m-am întâlnit prima oară ‎cu Lauren,
‎a zis că este bazat pe cărți.
‎Cărți pe care le-am iubit
‎și care sunt o sursă extraordinară ‎pentru o poveste minunată.
‎Andrzej Sapkowski a scris aceste cărți.
‎E fascinant să vorbești cu el despre asta. ‎A călătorit prin lume ca vânzător.
‎A început să scrie ‎nuvela inițială ‎The Witcher.
‎A trimis-o la o revistă, ‎care a publicat-o,
‎însă intenția sa n-a fost niciodată ‎să prindă la public așa cum a prins.
‎E ceva unic la felul
‎în care Andrzej Sapkowski ‎a scris ‎The Witcher.
‎E o lume aspră, dar identificabilă, ‎cu câteva personaje extraordinare.
‎...sudul uitase cine e regină.
‎Când am prezentat ideea la Netflix, ‎m-a încântat…
‎Ce ți-ai dorit?
‎...cum prindeau formă semințele ‎sădite pentru Geralt, Ciri și Yennefer.
‎Găsește-l pe Geralt din Rivia!
‎Mi-a luat un timp. ‎Am încercat câteva variante,
‎apoi am avut un moment de revelație.
‎„Pot să spun ‎toate trei poveștile concomitent,
‎fără să fie totul prea derutant?”
‎A fost interesant, deoarece cred ‎că telespectatorii de azi se pricep.
‎Ca scenariști, ca creatori, ‎asta e în avantajul nostru.
‎Sărim mult prin timp, ‎dar e o călătorie interesantă
‎pentru fani și chiar pentru publicul ‎care n-a mai văzut ‎The Witcher.
‎E interesant să cercetezi aceste povești. ‎După ce am prezentat ‎The Witcher,
‎mi-am rezervat un bilet de avion ‎spre Polonia, căci mă interesa
‎de ce cărțile erau așa importante ‎pentru această nație
‎și cum reflectau ele spiritele oamenilor.
‎Asta era important ‎ca să pot dezvolta serialul ca întreg.
‎Cred că ‎The Witcher ‎e o mare parte ‎din mine.
‎The Witcher ‎a devenit parte din...
‎...creierul, corpul și mintea mea ‎acum mult timp.
‎Dar, pentru restul lumii, ‎The Witcher ‎e o poveste grozavă,
‎un personaj excepțional, o lume minunată.
‎Pentru regat și glorie!
‎Tomek Bagiński, ‎unul din producătorii polonezi...
‎...e foarte versat ‎în cărțile și folclorul ‎The Witcher,
‎iar unele lucruri ‎nu sunt descrise neapărat în scenarii.
‎Ne consultam cu Tomek și echipa sa ‎în legătură cu ele,
‎ca să ne asigurăm ‎că rămânem fideli sursei.
‎E o parte uriașă ‎din cultura populară poloneză,
‎care e, de asemenea, ‎destul de importantă, și…
‎e un joc, o carte, un serial TV, ‎o mulțime de lucruri.
‎E foarte greu să limitezi ‎The Witcher ‎la o explicație foarte simplă.
‎Și sper să putem prezenta această lume ‎unui public mult mai larg.
‎Îmi place să spun că, în serial,
‎găsim o poveste care se întâmplă ‎printre rândurile cărților.
‎Încercăm să reprezentăm ‎cât mai fidel cărțile
‎și să onorăm acel material, ‎dar cărțile sar peste multe lucruri.
‎E lăuta mea. Dă-mi-o!
‎Veneau multe idei noi ‎din sala scenariștilor,
‎unele foarte riscante, dar toate geniale.
‎În sala scenariștilor,
‎ne strângem și discutăm idei o vreme,
‎până ne e clar ‎ce vom face în acest sezon,
‎iar apoi trecem la episoade individuale
‎și extragem idei din cărți. ‎„Ce vrem să luăm din cărți
‎și să introducem în acest sezon?”
‎După ce decidem asta,
‎Lauren ne trimite ‎să ne scriem scenariile individuale.
‎Avem anumite fire narative ‎care se continuă de la un episod la altul
‎și pe care le tot discutăm ‎pentru a fi siguri
‎că oferim întotdeauna ‎informații noi publicului.
‎Când ți se alocă un scenariu...
‎E foarte palpitant, ‎fiindcă te ocupi de diferite povești.
‎Când mi s-a alocat Dreptul la Surpriză,
‎alții se bucurau că nu l-au primit ei, ‎căci e dificil de explicat.
‎Să ceri plata cu Dreptul la Surpriză ‎e de când lumea.
‎- Nu-mi ține predici, Eist. ‎- E un joc cinstit.
‎Poți la fel de bine să fii răsplătit ‎cu o recoltă bogată, un cățeluș sau...
‎un copil-surpriză.
‎Să încerci să redai asta
‎într-un scenariu, ‎iar actorul să nu te privească
‎și să te pocnească?
‎A fost dificil, dar, practic, asta e.
‎Pe scurt, Dreptul la Surpriză ‎înseamnă să-i ceri
‎unei persoane
‎ceva ce să fie o surpriză. ‎Când se întoarce acasă,
‎primul lucru pe care îl vede ‎și pe care nu știa că-l are
‎înainte să plece, acela este.
‎Drace!
‎Da, sunt multe idei diferite, ‎cu multe perspective diferite.
‎Asta e important pentru ‎The Witcher, ‎fiindcă până la urmă...
‎e vorba despre toate aceste grupuri, ‎fie că sunt elfi, gnomi sau pitici,
‎și despre cum văd ele lumea.
‎Așadar, când scenariștii reprezintă ‎și acel tip
‎de diversitate e foarte util ‎pentru povestire.
‎Partea grozavă, la asta și la ce am făcut ‎cu povestea, e faptul
‎că ne-am concentrat pe umanitate ‎și pe toate acele frământări umane.
‎M-au interesat foarte mult ‎femeile din cărți.
‎Sunt femei puternice, care-l înconjoară ‎pe Geralt, protagonistul.
‎I-am zis lui Andrzej ‎că, în cărțile din anii '80,
‎mă mir că sunt așa puternice.
‎Mi-a zis că e clar ‎că n-am cunoscut-o pe mama sa.
‎Voia să spună că, pentru o națiune ‎atât de sfâșiată de război,
‎cu atâtea conflicte
‎și care a pierdut mulți oameni
‎în acele conflicte, ‎femeile deveneau centrul comunităților
‎chiar și la locul de muncă, ‎nu doar acasă.
‎Ăsta e spiritul adus de Andrzej în cărți. ‎Aceste personaje sunt supraviețuitoare.
‎Când am dat proba, erau două scene...
‎...scrise pentru probă.
‎Una dintre ele era între ea și Geralt, ‎iar ea era foarte
‎dârză și încăpățânată.
‎Iar în cealaltă scenă, avea...
‎Convingea pe cineva ‎să nu rămână și să moară
‎și vedeai că se implică din tot sufletul,
‎vedeai o latură mai blândă a sa.
‎Mi-a plăcut faptul ‎că ambele laturi ale sale
‎erau vizibile în scenele de la probe ‎și nu-ți ziceai:
‎„O să fie o fată foarte mișto și dură”,
‎ceea ce e genial, ci mai vedeai
‎și o altă forță, ‎una mai blândă, bună și blajină.
‎Trebuie să fi fost dificil ‎să găsești o actriță care să poată
‎întruchipa un personaj ca Ciri, ‎căci provine dintr-un asemenea folclor,
‎dar e și un personaj foarte important. ‎Ciri are o contribuție semnificativă.
‎Ciri este lumea asta, ‎reprezintă cheia mai tuturor personajelor.
‎E elementul ‎care îi adună pe toți laolaltă.
‎De fiecare dată când apare pe ecran, ‎are ceva cu totul special.
‎Are ceva magic în ochi...
‎...aspect reprezentativ pentru personaj. ‎Ciri are ceva în interior,
‎dar e tânără și încă nu știe exact ce e.
‎Freya a făcut o treabă excelentă ‎dând viață personajului.
‎Am parcurs cărțile, ‎am găsit toate locurile
‎unde Andrzej vorbea ‎despre trecutul personajelor
‎și le-am îmbinat ‎pentru a crea o poveste nouă
‎pentru Ciri și Yennefer,
‎ca să fim siguri că le cercetăm trecutul,
‎fiindcă eu zic așa: ‎„Găsește personajul, învață-l
‎apoi vezi cum se schimbă ‎când se întâlnesc.”
‎E partea cea mai palpitantă.
‎Înainte să ne cunoaștem, ‎zilele erau liniștite...
‎iar nopțile erau frământate. Dar acum...
‎ești importantă pentru mine.
‎În sală, îți faci o idee vagă ‎despre cum va fi și discuți.
‎„Oamenii ăștia stau aici, ‎asta vine acolo...”
‎Apoi vine partea plăcută ‎când scenaristul merge acasă,
‎e singur în afara sălii ‎și îi vin idei demențiale,
‎cu monștri. Îți zici: ‎„Ce tare! Scriu despre monștri!”
‎Cine n-ar vrea să facă asta?
‎Lumea monștrilor și a oamenilor
‎din ‎The Witcher.
‎Lumile acelea sunt amestecate ‎și e foarte greu
‎să tragi o linie și să spui:
‎„Aici încep oamenii. ‎Aici începe lumea monștrilor.”
‎Continentul pe care-l știm ‎era locuit de elfi.
‎Și, când s-a produs Conjuncția Sferelor,
‎a dat drumul cu adevărat la monștri, ‎la mulți monștri.
‎Unul din lucrurile interesante ‎despre cum interacționează
‎aceste specii e faptul
‎că unele nu sunt din acest loc ‎pe care-l numim Continentul,
‎și toți monștrii ‎care populează Continentul,
‎unii sunt de acolo, ‎unii sunt creați prin magie,
‎iar alții,
‎chiar dacă sunt monștri ‎sau sunt considerați monștri,
‎sunt din alt loc ‎sau din mai multe locuri
‎și ei...
‎probabil că văd oamenii
‎ca pe niște monștri, ‎cum îi vedem noi pe ei.
‎Asta se datorează Conjuncției Sferelor.
‎E exact așa cum sună.
‎O grămadă de dimensiuni diferite ‎care se izbesc între ele
‎și schimbă lumea pe care o știm noi.
‎De fapt, e ca o situație cu refugiați.
‎Toate aceste creaturi și ființe ‎din alt univers au fost abandonate
‎pe acest Continent care nu le aparține,
‎iar oamenii sunt suficient de barbari ‎și însetați de război,
‎plus că au cooptat magia ‎de la Rasele Vechi,
‎pentru a pune stăpânire pe Continent ‎și a-i alunga pe elfi de pe pământul lor.
‎Într-un mod ciudat,
‎toți locuitorii acestei lumi ‎sunt oaspeții săi.
‎Era ceva aici dinainte. ‎Nu cunoaștem detaliile,
‎dar monștrii, piticii și oamenii ‎au venit mai târziu.
‎Fiindcă priveam în ansamblu lumea ‎pe care o cream,
‎mi-am asumat ‎crearea conceptelor de creaturi,
‎iar pentru multe din ele am avut ocazia
‎să fac conceptul inițial, ‎care era apoi trimis
‎fie la Proteze,
‎pentru a se crea creaturi fizice, ‎fie la Efecte vizuale,
‎pentru a se crea apoi ‎modelele tridimensionale
‎ale versiunilor animate.
‎Dar multe creaturi cu care lucram...
‎...erau un efort combinat ‎cu departamentul de efecte vizuale,
‎căci uneori era o creatură
‎complet desenată ‎de departamentul de efecte vizuale,
‎dar anumite părți ale sale erau construite ‎de noi, ca să existe contact fizic
‎cu actorii.
‎Uneori, creatura era construită integral.
‎Când am conceput creaturile, ‎a fost interesant
‎să lucrez cu Tomek Bagiński ‎și să discutăm
‎despre mitologia și basmele slave, ‎să le adăugăm elemente
‎creaturilor, care să fie fidele ‎acelor povești.
‎Vorbim des despre monștri, ‎în lumea ‎The Witcher,
‎însă, de fapt, în cărțile originale, ‎Witcher nu se luptă cu monștrii așa des,
‎căci e un moment din istoria lumii ‎în care monștrii sunt
‎alungați din habitatele lor naturale ‎de către oameni,
‎și, la un moment dat, ‎ne-am dat seama că poate monștrii
‎sunt cei care au nevoie de protecție.
‎Poveștile se desfășoară ‎într-un loc numit Continentul,
‎cu majusculă, Continentul.
‎E o lume mare, pe care vom continua ‎s-o explorăm în serial.
‎Lucrul cel mai fascinant ‎la acest proiect a fost construirea lumii.
‎A fost o ocazie fantastică ‎de a crea un mediu deasupra pământului.
‎Și, pentru un scenograf, ăsta e un lux.
‎Voiam să dăm Continentului ‎un aer ceva mai global.
‎În multe privințe, lumea din ‎The Witcher ‎are o bază foarte europeană
‎și am simțit,
‎discutând de la bun început, ‎că vrem să dezvoltăm acea
‎lume cu influențe din multe alte locuri. ‎Cu multe alte referințe culturale.
‎Ne-am uitat la arhitectura japoneză, ‎la cea indiană,
‎la cea din Orientul Mijlociu,
‎unde puteam da Continentului ‎un simț al dimensiunii,
‎să nu avem senzația că totul ‎se întâmplă într-o singură regiune.
‎Deci, jucându-ne puțin
‎cu realitățile arhitecturale, ‎să spunem că arhitectura Aretuzei,
‎ca și exteriorul Insulei Thanedd, ‎e destul de elevată.
‎Te întrebi: „De unde a apărut asta?
‎Cum s-a realizat?” ‎Fiindcă vrem s-o juxtapunem
‎cu o arhitectură mai umană, de genul: ‎„Înțelegem cum se construiește un castel”,
‎dar cred că e important ‎să îmbinăm cele două lucruri.
‎Acțiunea se petrece într-un fel ‎de perioadă medievală și totuși...
‎...am ales să folosesc influențe gotice ‎din toate perioadele.
‎Așa că le-am ales pe acelea, ‎plus multă modă de lux.
‎O altă idee ‎a fost manipularea materialelor,
‎ceea ce, în prezent, e o tehnică ‎vestimentară destul de răspândită,
‎dar a fost folosită și în istorie. ‎Mă refer aici la pliere, drapare,
‎plisare, diferite moduri de a crea ‎un material texturat dintr-unul plat
‎fără adăugarea unor garnituri ‎sau a oricărui alt element.
‎Așadar, creează o formă arhitecturală
‎și creează, vizual, ‎o suprafață interesantă pe costum.
‎În ceea ce privește lumea, ‎cu costumele și decorurile,
‎mi se pare o lume găsită. ‎Nu ne prefacem și nu creăm.
‎Pare că am găsit această lume ‎și, pentru ‎The Witcher,
‎e important, ‎căci îl ancorează în realitate.
‎Un aspect important în discuție a fost
‎că nu e o istorie pământească. ‎Continentul e Continentul
‎și are propriile reguli.
‎Are Rasele Vechi, ‎are o istorie și monoliți...
‎E ca și când am desface
‎straturile unei cepe și am începe ‎în primul sezon,
‎însă mai urmează multe straturi.
‎Am vrut să putem insinua asta, ‎să oferim un indiciu
‎despre ce am putea descoperi ‎pe măsură ce ne adâncim în poveste.
‎E o lume magică și, din acest motiv, ‎nu există limite. Poți face orice…
‎Am reușit!
‎...dar odată cu asta vin ‎și multe frământări și pericole.
‎E o lume foarte întunecată...
‎și violentă.
‎Am început să cercetăm la nivel practic
‎cum funcționează magia în serialul nostru.
‎Magia e interesantă. Noi o numim haos.
‎Partea frumoasă, ‎când lucrezi cu haosul, este
‎că noi spunem mereu că e flexibil.
‎Nu voiam să avem un serial ‎în care personajele să poată face vrăji
‎ca să intre sau să iasă ‎din situații dificile. Nu e dramatic.
‎Reușesc!
‎Mâna ta!
‎Haosul e peste tot.
‎Trăim într-o lume în care va exista ‎și există mult haos,
‎iar unii oameni au capacitatea ‎de a transforma haosul în ceva pozitiv
‎sau de a-l controla, ‎astfel încât să nu mai fie periculos.
‎Magia e...
‎Le vine oamenilor în diferite moduri,
‎în funcție de locul din care e moștenită
‎și de modul în care e canalizată. ‎Presupune o anumită disciplină și...
‎nu oricine o poate face.
‎Când am început filmările... Zice așa: ‎„Sacdeșoareci face să apară un perete...”
‎...sau face să apară ceva. ‎Stăteam cu regizorul
‎și cu Lauren Hissrich, producătoarea, ‎și ziceam:
‎„Așa cred că ar trebui Sacdeșoareci
‎să aducă energia în sală.
‎Ce părere aveți?”
‎Încercăm chestii.
‎Trebuie să fie ceva mistic ‎și să vină din ceva unic,
‎ceva ce simți ‎că ți-ar da o energie puternică.
‎În final,
‎totul e foarte liniștit, ‎iar din haos se naște controlul.
‎Inițial, de la probe…
‎nu știam prea multe despre Yennefer.
‎Am văzut puterea pe care o avea ‎în scena pe care o jucam,
‎și...
‎apoi am căutat, evident, ‎am cercetat personajul și...
‎am ajuns să-l cunosc din cărți.
‎Eram curioasă de ce se prezintă ‎în felul în care o face
‎și voiam să-mi dau seama ‎care sunt frământările sale.
‎Cred că, pentru orice actor,
‎acel arc prin care trece ea
‎e o provocare incredibilă.
‎Și îmi place să descopăr mai multe ‎despre ea,
‎pe măsură ce citesc ‎și pe măsură ce interpretez rolul ei.
‎Anya a adus o profunzime extraordinară ‎rolului lui Yennefer.
‎Cred că fanii, dar și telespectatorii noi ‎se vor îndrăgosti de ea.
‎Trebuia să fie un personaj sau o actriță
‎care să poată trece ‎prin transformarea necesară,
‎să poată juca o tânără, ‎să fie înzestrată fizic
‎pentru a putea juca ‎cu o deformare a lui Yennefer,
‎apoi să se transforme ‎într-o figură incredibil de puternică.
‎Dar și una absolut chinuită și disperată.
‎Era nevoie de o persoană potrivită ‎să facă asta.
‎Iar Anya reușește din plin.
‎În centrul serialului nostru ‎sunt Geralt, Yennefer și Ciri.
‎Și în primul sezon e drăguț
‎e că nu sunt toți în același loc ‎în același timp.
‎Sunt atrași inevitabil unul spre celălalt.
‎Cred că axele cronologice paralele
‎sunt un mecanism foarte interesant ‎de a relata povestea
‎și mi se pare interesant ‎la acele povești paralele
‎că la început ai o anumită perspectivă,
‎iar când îți dai seama ‎că acele povești converg,
‎e interesant să revii, ‎să te uiți din nou
‎și să cauți momentele ‎în care cineva se uită la altcineva
‎și să vezi totul ‎dintr-o perspectivă total diferită.
‎Destinul este un final ‎bazat pe alegerile pe care le faci.
‎Așadar, așa vedem primul sezon, ‎ca pe o serie de alegeri
‎care conduc personajele ‎unul spre celălalt.
‎Și cred că Lauren și echipa sa ‎au scris atât de bine...
‎...niște personaje cu noimă, ‎care par oameni obișnuiți,
‎oameni normali în lumea fantastică.
‎Cred că de aceea serialul va avea impact,
‎fiindcă îi compătimim pe acești oameni, ‎îi înțelegem.
‎Tuturor le place să se vadă ‎în povești, nu? De aceea ne uităm la TV.
‎De aceea citim cărți, ‎mergem la cinema sau jucăm jocuri video.
‎Vrei să afli cum ești reprezentat.
‎Când intri într-o lume ca asta, ‎vrei să găsești metafore
‎pentru adolescență. Așa este ‎experiența lui Ciri în unele cazuri.
‎Realizezi: „Doamne!
‎Am o putere magică și nu știu ‎ce se întâmplă cu corpul meu.”
‎Așa e adolescența pentru mulți, ‎băieți sau fete.
‎Să găsești acele pietre de hotar ‎unde să iei fantasticul,
‎să-l înrădăcinezi în ceva ‎ce oricine poate înțelege
‎și a trăit pe propria piele.
‎Geralt era orfan când era copil, ‎deci cred că e foarte important...
‎când oamenii... sunt împreună ‎și au alți oameni în preajmă
‎care țin la ei. Cred că asta caută toți.
‎Ce-mi place la adaptarea noastră ‎și la ceea ce facem aici
‎e o concentrare puternică ‎asupra emoțiilor și a relațiilor.
‎Mi se pare minunat.
‎Toate acele lucruri sunt în cărți ‎și sunt foarte importante în cărți,
‎dar noi le acordăm și mai multă atenție ‎și le ducem la un alt nivel.
‎Un element important al poveștii,
‎pe care mă bucur că Lauren și echipa sa ‎de scenariști incredibili l-au păstrat,
‎căci mi se pare o parte foarte importantă ‎a acestei lumi, e umorul.
‎Uneori, ceva poate fi foarte amuzant, ‎în toiul distrugerii și al întunericului.
‎Există mereu tușe umoristice.
‎Îmi place ‎că Henry a adus ceva personajului
‎și, de fapt, scenariștii au adus ceva ‎în întregul serial
‎ce se poate spune că e modern, ‎dar și că e un umor etern.
‎De ce ești îmbrăcat ‎ca un negustor de mătase trist?
‎Mai e și felul în care Henry glumește,
‎în care contribuie la umor, căci are haz, ‎e un tip foarte haios.
‎Oricui îi plac cavalerii albi, ‎dar un cavaler alb cu un simț
‎al umorului sec și ușor descentrat ‎e mai plăcut de privit și de jucat.
‎I-am văzut pe Henry și pe Joey ‎în câteva scene.
‎Au cu siguranță... Mereu spun asta,
‎dar au cu siguranță un fel de relație ‎ca între Shrek și Măgăruș.
‎Haide, Geralt, spune-mi sincer.
‎Cum cânt?
‎Ca și când ai comanda o plăcintă ‎și ai vedea că e goală.
‎Țin minte e-mailul primit ‎cu 24 de ore înainte de probe.
‎M-am panicat atât de tare, ‎fiindcă mi-am dat seama
‎cât de fantastic e rolul lui Jaskier.
‎Sora mea
‎mi-a zis atunci: ‎„Ce faci? E ceva diferit la tine.”
‎I-am zis: ‎„Da. Citește despre personajul ăsta.”
‎Și răspunsul ei a fost: ‎„Joey, suntem într-un vis de-al tău?
‎Pentru că e perfect.”
‎Ai un gât incredibil.
‎Ca al unei gâște sexy.
‎Și de atunci, pe durata probelor,
‎dar și când am obținut rolul, ‎totul a părut incredibil de interesant,
‎dar și ciudat de normal.
‎A fost scris să se întâmple.
‎Fiecare zi a fost o explorare ‎a acelei senzații naturale
‎de a mă simți ca acasă și de a-mi găsi, ‎de a-mi crea o nouă familie.
‎Fugi, Geralt! Doamne!
‎Geralt!
‎A trebuit să iau dinăuntru. ‎Îmi iau datoria.
‎Aruncă-i o monedă vânătorului tău ‎O, vale a bogăției
‎Cântecul ăsta...
‎a fost scris de compozitoarele noastre ‎Sonya și Giona,
‎care au încercat mai multe versiuni.
‎Până la urmă, am găsit...
‎o calitate folclorică a acestui cântec ‎și voiam să străbată
‎pământul ăsta și...
‎să amintească de cântecele populare ‎din vechime.
‎Are o vibrație celtică. ‎Dar aduce ușor și cu stilul pop.
‎E fantastic să-l poată aduce Jaskier
‎pe Continent, ‎iar compozitorii să-l aducă în serial.
‎E un exercițiu de PR.
‎Născocește acest cântec,
‎iar Geralt din Rivia observă imediat ‎și spune...
‎Nu așa s-a întâmplat.
‎Unde ți-e respectul proaspăt căpătat?
‎Respectul nu rămâne în istorie.
‎Și cred că el înțelege oamenii...
‎într-un mod diferit de Geralt.
‎Înțelege că, pentru a-ți croi drum ‎în această lume,
‎uneori trebuie să mai ocolești regulile.
‎Aruncă-i o monedă vânătorului tău ‎O, vale a bogăției
‎E foarte multă acțiune în serial,
‎și, pentru a reflecta ‎diversitatea poveștilor,
‎un coordonator de cascadorii ‎a supravegheat întregul sezon,
‎și anume Franklin Henson, ‎care a făcut o treabă fenomenală
‎în a crea și a gestiona constant ‎acțiunea pe parcursul sezonului.
‎Apoi, pentru a reflecta diversitatea ‎diferitelor povești,
‎am adus și oameni ‎care să condimenteze puțin acțiunea.
‎Am adus un coordonator de lupte, Wolfgang,
‎care a venit să ne ajute ‎cu unele lupte de la începutul sezonului.
‎Totul e în regulă.
‎E pozitiv.
‎Momentul în care Geralt se confruntă ‎cu tâlharii din banda lui Renfri...
‎E interesant, căci am făcut aluzie ‎la ce poate face Geralt,
‎dar până acum n-am văzut ce poate face.
‎Te trezești cu un impas mexican, ‎în care se confruntă cu șapte răufăcători.
‎Hai să tăiem, mulțumesc.
‎Suntem foarte norocoși ‎să-l avem pe Henry în rolul lui Geralt.
‎Contribuie cu acea hotărâre tăcută ‎și forță naturală a sa.
‎Își face singur cascadoriile, ‎ceea ce e coșmarul oricărui producător.
‎Dacă e Geralt pe ecran, acela e Henry
‎și probabil va avea zece zile ‎de antrenament
‎pentru a face luptele. ‎E interesant, pentru că echipa de lupte
‎se va baza pe puterile lui Henry.
‎E un om mare și puternic.
‎Și e interesant, ‎când te bazezi pe abilitățile oamenilor,
‎cum totul pare mult mai credibil.
‎Sunt vreo zece zile de repetiții ‎pentru o luptă filmată în două zile
‎și care va apărea pe ecran ‎vreo două minute.
‎Acele scene cu adevărat grozave ‎reflectă diversitatea poveștilor.
‎E foarte interesant ‎că poți urmări un sezon întreg
‎fără să simți vreodată ‎că acțiunea se repetă.
‎Totul e foarte diferit.
‎Poveștile ‎The Witcher ‎abordează ‎tot ce trăim în prezent:
‎consecințele colonialismului,
‎diferența dintre clase, ‎cu bogați și săraci,
‎culturile indigene care sunt distruse,
‎rasismul, discriminarea sexuală.
‎O lume nebună.
‎Oameni care au putere, deși n-ar trebui, ‎oameni revoltați, flux constant.
‎Lumea asta e un ocean și o furtună ‎și asta e ‎The Witcher.
‎De-ar fi să sintetizez,
‎tema cu care rezonez cel mai mult ‎e estomparea liniei dintre Bine și Rău.
‎Scopul e ca oamenii să vorbească ‎despre asta după ce văd serialul.
‎N-am vrut să existe băieți foarte buni ‎sau foarte răi în lumea noastră.
‎În primul episod, ‎persoana pe care o crezi bună,
‎eroul poveștii, până la final s-ar putea ‎s-o vezi altfel,
‎pentru că dintr-odată ‎ai o altă perspectivă.
‎Dar iubirea e una din temele puternice
‎și puterea sa de a schimba un om.
‎Mi se mai pare interesant ‎că, pe parcurs, am învățat cu toții
‎care e tonul serialului ‎și cine sunt aceste personaje,
‎și e foarte interesant ‎să continuăm să dezvoltăm asta.
‎Din nou, mi se pare fascinant ‎să vedem încotro se îndreaptă serialul.
‎E un vis împlinit.
‎E una din acele situații ‎în care lupți pentru ceva de atâta timp,
‎că nu mai crezi ‎că se va întâmpla, dar brusc se întâmplă.
‎Dacă sunt încântat? Tot timpul. ‎E o aventură grozavă.
‎Am vrut să-i prezint lumii ‎pe toți trei în același timp
‎și să îl las pe fiecare ‎să înflorească singur ca personaj.
‎Și e plăcut să-l urmărim pe fiecare
‎și să vedem că au nevoie unul de altul. ‎Au nevoie de familie.
‎Mai presus de toate,
‎cum se vor integra Geralt, ‎Ciri și Yennefer în acest Continent
‎care e în război și pare ‎să fie în război din cauza lui Ciri?
‎Am pregătit multe.
‎Rămâneți cu noi, ‎urmează multe alte lucruri.
‎SEZONUL 2, ÎN CURÂND PE NETFLIX