Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeg fikk øynene opp for The Witcher da jeg tilfeldigvis kom over spillene.
Så hørte jeg at Netflix lagde en serie, og da
utforsket jeg muligheten for å spille Geralt.
Og da jeg hadde mitt første møte med Lauren,
nevnte hun at den var basert på bøkene.
Jeg elsket bøkene,
og de er en utrolig kilde til en fantastisk historie.
Så Andrzej Sapkowski skrev denne bokserien.
Det er flott å snakke med ham om det. Han reiste over hele verden som selger
og begynte å skrive den opprinnelige novellen om The Witcher
som han sendte til et blad og fikk utgitt.
Men han hadde aldri trodd at den skulle gripe folk
som den gjorde.
Det er noe unikt ved måten
Andrzej Sapkowski skrev The Witcher på.
Det er en tøff, men gjenkjennelig verden med noen usedvanlige figurer.
...sør må huske sin dronning.
Og det som var mest spennende da jeg gikk til Netflix…
Hva ønsket du deg?
...var å få Geralt, Ciri og Yennefers veier samlet.
Finn Geralt av Rivia.
Det tok meg en stund. Jeg så på flere versjoner,
og så fikk jeg et "aha-øyeblikk" i dusjen.
"Kan jeg fortelle alle historiene samtidig
uten at det blir for forvirrende?"
Det har vært interessant, for jeg tror at TV-publikumet er veldig kyndig nå.
Og som forfatter, som skaper, har vi det på vår side.
Vi hopper mye fra tid til tid, men jeg syns det er en spennende reise
for fans og for publikum som aldri har sett The Witcher før.
Det er interessant å grave i disse historiene,
og noe av det første jeg gjorde da jeg solgte serien,
var å bestille en flybillett til Polen. Jeg var svært interessert i
hvorfor bokserien var så viktig for denne nasjonen,
og hvordan det reflekterte menneskene der.
Det var viktig for meg for å utvikle serien som helhet.
HISTORIEN MELLOM LINJENE
Witcher er en stor del av meg, tror jeg.
Witcher ble en del av min...
PRODUKSJONSLEDER
...hjerne og kropp og sinn for lenge siden.
Men for resten av verden er Witcher en flott historie,
en flott rollefigur, en flott verden.
For kongeriket og æren.
Tomek Bagiński, en av våre polske produsenter,
er godt bevandret i bøkene og folkekulturen til The Witcher,
og det er ting som ikke nødvendigvis er beskrevet i manus.
Vi sjekket de tingene med Tomek og teamet hans
for å være sikre på at vi holdt oss til kildematerialet.
Det er en stor del av popkulturhistorien i Polen,
som også er ganske viktig, og...
...det er et spill, en bok, en TV-serie, det er mye forskjellig.
Det er vanskelig å avgrense Witcher på en enkel måte.
Og jeg håper vi kan presentere denne verdenen for
et mye bredere publikum.
Jeg liker å si at for serien
får vi faktisk en historie som skjer mellom linjene i bøkene.
Vi prøver å være en sann fremstilling av bøkene,
og vi prøver å respektere det materialet, men bøkene hopper over mye.
Det er lutten min, få den!
Det kom mange nye ideer fra forfatterrommet.
Noen av ideene var litt på kanten, men alle var geniale.
I skriverommet for The Witcher...
FORFATTER - EPISODE 5
...kommer vi sammen og har idémyldring en stund
til vi har et klart bilde av hva vi skal gjøre denne sesongen,
og når vi gjør det, går vi inn på individuelle episoder
og tar ting fra bøkene. Litt som: "Hva er det fra bøkene
vi vil ta med denne sesongen?"
Når vi har bestemt det, sender Lauren oss vekk, og vi skriver hver våre manus.
Det er visse historier som går fra episode til episode
som vi nøye bearbeider for å forsikre oss om
at publikum hele tiden får ny informasjon.
Når man får tildelt et manus, er det...
Det er veldig spennende fordi: "Jeg skal skrive dette, flott!"
Da jeg fikk Overraskelsens lov, sa folk:
"Heldigvis fikk jeg ikke den!", for den er vanskelig å forklare.
Overraskelsens lov går like langt tilbake som menneskeheten.
-Ikke belær meg, Eist. -Det er et ærlig spill.
En kan like gjerne bli belønnet med en...
...frodig mark, som en nyfødt valp eller... et overraskelsesbarn.
Å prøve å få frem det
i et manus, på en måte der skuespilleren ikke bare ser på deg og slår deg,
var vanskelig, men det er kjernen i det.
Overraskelsens lov, i et nøtteskall, er å kreve noe
fra den personen som er en overraskelse. Når de vender tilbake til det huset,
blir det første de møter som de ikke visste de hadde
før de dro, det de får.
Faen.
Ja, det er mange ulike ideer med mange ulike perspektiver,
som er viktig for The Witcher, fordi det handler om
en mengde forskjellig grupper, enten det er alver, gnomer, dverger...
Og deres perspektiv på verden.
Så å ha rom til å representere den typen
mangfold er nyttig for historiefortellingen.
Det som er flott med dette, og det vi har gjort med historien, er
at vi har fokusert på menneskenaturen og alle de menneskelige kampene.
Noe av det mest interessante for meg er kvinnene i bøkene.
Det er veldig sterke kvinner som omringer Geralt, hovedpersonen.
Og jeg sa til Andrzej: "For bøker skrevet på 80-tallet
er jeg overrasket over de sterke kvinnene."
Og han svarte: "Du har vel aldri møtt moren min?"
Poenget hans var at for en nasjon som var så krigsherjet,
med så mye konflikt,
at de mistet mange menn
i de konfliktene, og kvinner ble midtpunkt
også på arbeidsplassen, ikke bare hjemme.
Det er den kraften Andrzej har med i bøkene.
Disse rollefigurene er fightere.
På opptaksprøven var det to scener
som var skrevet til prøven,
og en av dem var mellom henne og Geralt der hun var veldig
livlig og sta.
Og i den andre scenen hadde hun…
Hun prøvde å overbevise noen om å ikke bli og dø,
og hun var... Man kunne se hvor emosjonell hun var
og en mykere side ved henne.
Så jeg likte at hun hadde begge deler
som ble vist gjennom opptaksprøven, og ikke bare:
"Å, hun skal bli en kul, tøff jente",
som er strålende, men det viste
også enda en styrke, som er mer mild og snill og myk.
Det må ha vært litt av en oppgave å prøve å finne noen som virkelig
kan legemliggjøre en rollefigur som Ciri, fordi den har en så sterk historie,
men det er også en viktig rollefigur. Det er så mye Ciri fører med seg.
Ciri er denne verdenen, hun er nøkkelen til nesten alle karakterene.
Hun er elementet som bringer alle sammen.
Hver gang hun er på skjermen, er det noe helt spesielt med henne.
Det er noe magisk i øynene hennes,
og det sier noe om karakteren.
Ciri har den greia inni seg,
og hun er ung, hun vet ikke helt hva det er ennå,
og Freya har gjort en fantastisk jobb med å levendegjøre rollefiguren.
Så vi gikk gjennom bøkene,
og vi fant alle stedene
der Andrzej nevnte rollefigurenes fortid.
Så vevde vi de tingene sammen til en ny historie
for både Ciri og Yennefer for å sørge for at vi gravde i bakgrunnen deres.
For det å finne rollefiguren og lære den å kjenne,
og se hvordan den endrer seg når de møtes,
det er det mest spennende.
Før vi møttes
var dagene rolige
og nettene var rastløse. Men nå...
...er du viktig for meg.
Du får en anelse når du er i rommet om hvordan det blir.
"Disse folkene går hit, det må dit..."
Så kommer det artige der du drar hjem som forfatter,
alene utenfor rommet, og finner på kule ting
og monstre. Og bare:
"Dette er så utrolig, jeg får skape monstre!"
Hvem vil ikke gjøre det?
MONSTRE OG PENGER
Verdenen av monstre og menn i The Witcher...
De verdenene er blandet, og det er vanskelig å...
...sette en strek og si: "Ok,
her starter menneskene og her starter monsterverdenen."
Det kontinentet vi kjenner, var faktisk bebodd av alver.
Og da Sfærenes konjunksjon skjedde,
åpnet det virkelig portene for mange monstre.
Noe av det mest interessante med hvordan disse...
...artene samhandler er...
...at noen ikke er fra dette stedet som vi kaller kontinentet.
Og av alle monstrene som bor på kontinentet
er noen derfra, andre er skapt av magi
og andre...
Selv om de er monstre, eller blir ansett som det,
er de fra andre steder,
og de...
...anser antakelig menneskeheten
for å være like mye monstre som vi anser dem.
Det skyldes noe som kalles Sfærenes konjunksjon.
Det er som det høres ut.
Det er en haug med ulike dimensjoner som krasjer med hverandre
og forandrer verdenen slik vi kjenner den.
Det er som en flyktningsituasjon.
Alle disse skapningene fra et annet univers ble dumpet
på dette kontinentet som ikke er deres.
Menneskene var de som var barbariske nok, krigssultne nok,
samt at de tok magi fra alverasene,
til å ta over kontinentet og tvinge alvene vekk fra sitt eget land.
På en merkelig måte
er alle innbyggerne i den verdenen gjester i samme verden.
Noe var her fra før.
Vi kjenner ikke detaljene, men monstre, dverger, mennesker?
Alt det kom senere.
Fordi vi så helhetlig på verdenen vi skapte,
tok jeg på meg skapningskonsept-designet.
Og for et stort antall av skapningene
lagde jeg det første konseptet for dem som så ble gitt
enten for å lage proteser
for fysiske skapninger, eller til visuelle effekter
for så å lage tredimensjonale modeller
av de animerte versjonene.
Og mange av skapningene vi var involverte i...
PROTESEDESIGNER
...var en kombinert innsats med visuelle effekter-avdelingen fordi
noen ganger var det en skapning som ble
fullstendig tegnet av den avdelingen,
men visse deler av den ble bygget av oss slik at det kunne være fysisk kontakt
med skuespillerne.
Noen ganger ble den fullstendig bygget som en skapning.
Noe av det mest interessante ved å lage noe av skapningene
var å jobbe med Tomek Bagiński og snakke litt rundt
slavisk mytologi og eventyr, og å få frem visse elementer
i de skapningene som finnes i de historiene.
Vi snakker mye om monstre i Witcher-verdenen,
men i de originale bøkene
slåss Witcher faktisk ikke så ofte med monstre.
For dette er et øyeblikk i verdenshistorien
hvor monstrene blir
presset vekk fra sine leveområder av folk,
og på et tidspunkt innså vi at kanskje det er monstrene
som trenger beskyttelse.
TIL VERDENS ENDE
Så historiene foregår på et sted kalt kontinentet,
med store bokstaver.
Det er en stor verden vi vil fortsette å utforske gjennom hele serien.
Jeg tror det som var mest spennende med prosjektet, er verdensoppbyggingen.
Dette var en ekte mulighet
til å skape et miljø fra grunnen av.
Og for en produksjonsdesigner er det gullstøv.
Vi ville gi kontinentet en litt mer global følelse.
På mange måter har Witcher-verdenen et europeisk grunnlag,
og vi følte i våre tidlige diskusjoner at vi ville tilføre den
verdenen innflytelse fra mange andre steder.
Mange andre kulturelle referanser.
Vi så på arkitektur fra Japan, India og Midtøsten,
for å kunne gi kontinentet et balansert uttrykk.
Sånn at det ikke føles som om alt skjer i ett område.
Så vi leker litt med arkitektoniske virkeligheter. For eksempel Aretuza,
der området på Thaneddøya er ganske opphøyd.
Vi vil at man skal spørre seg: "Hvor kom det fra?
Hvordan klarte de det?" For vi vil sidestille det
med den mer menneskelige arkitekturen med: "Ok,
vi forstår hvordan et slott blir bygget," men det er viktig å blande de to tingene.
Det er satt i en slags middelalder, men når det er sagt,
valgte jeg å bruke gotiske påvirkninger fra alle perioder.
Så jeg valgte dem, i tillegg til mye mote.
Og en annen idé jeg hadde var å jobbe med stoffmanipulasjon,
en populær teknikk i dagens mote, som også har blitt brukt opp gjennom historien.
Det betyr mest plissering, drapering,
vaffelsøm... Ulike måter å gi tekstur til glatt stoff
uten å legge til dekor,
eller noe annet.
Så det gir kostymet en arkitektonisk form og en visuelt interessant overflate.
Når det gjelder verdenen, med kostymer og sett,
føles det som en funnet verden.
Det er ikke det at vi later som eller finner opp.
Det er som om vi fant denne verdenen, og for historien
er det viktig, for det forankrer virkeligheten.
Noe av det store som ble diskutert, var
at dette ikke er en jordhistorie. Kontinentet er kontinentet,
og det har sine egne regler.
Den har alveraser og bakgrunnshistorie og monolittene,
og det er en... Vi vil skrelle vekk
lag av løken og begynner å gjøre det i serie én,
og det er mange flere lag som kommer.
Vi ville kunne hinte til det, erte litt
om hva som kan bli avslørt når vi kommer lengre i historien.
Det er en magisk verden, og derfor er den
ubegrenset. Du kan gjøre alt...
Jeg klarte det!
...men med det kommer også mye kamp, og fare.
Det er en veldig mørk…
...voldelig verden.
DET DRIVENDE KAOSET
Vi begynte å grave i det på et praktisk nivå,
for hvordan fungerer magi i serien vår?
Magi er så interessant. Vi kaller det kaos.
Og det kule med å leke med kaos, er at vi sier at det er en gi og ta.
Vi ville ikke ha et show der figurene våre kunne utføre magi
for å komme seg inn eller ut av en situasjon. Det er ingen drama i det.
Jeg klarer det!
Hånden din!
Kaos er overalt.
Vi lever i en verden der det er mye kaos,
og noen har evnen til å ta kaos og gjøre det til noe positivt
eller stange det på en måte så det er ufarlig.
Magi er...
Den kommer til folk på forskjellige måter,
avhengig av hvor den er arvet fra,
og måten du kanaliserer den på. Det er en disiplin og...
...ikke alle kan gjøre det.
Etter at vi har begynt å filme,
står det: "og Mousesack maner frem en vegg",
eller han maner frem noe, og du står der med regissøren
og Lauren Hissrich, serieskaperen, og du sier: "Ok,
sånn syns jeg Mousesack burde...
...få energien inn i rommet,
og... hva tror du?"
Så vi prøver ting.
Det må være utenomjordisk, og det bør komme fra noe unikt
som du føler vil gi deg en kraftig energi,
og til slutt
blir det veldig stille, og ut av kaoset kommer kontroll.
Før opptaksprøven visste jeg egentlig ingenting om Yennefer.
Det var kraften hun hadde i scenen jeg spilte,
og...
...så undersøkte jeg selvsagt rollefiguren og...
...ble kjent med henne fra bøkene.
Jeg lurte på hvorfor hun presenterte seg slik hun gjorde,
og jeg ville finne ut hva kampen hennes var.
Jeg tror at for enhver skuespiller
vil den utviklingen hun går gjennom
være er en ufattelig utfordring.
Og jeg elsker å oppdage mer om henne jo mer jeg leser
og jo mer jeg spiller jeg henne, tenker jeg.
Anya har gitt en dybde til rollen som Yennefer som er helt spesiell.
Jeg tror fans og nykommere til historien vil bli forelsket i henne.
Det var så viktig å få en skuespiller
som kunne gjennomgå transformasjonen som trengtes,
som kunne spille en ung jente som hadde tæl
til å leke med en misdannelse som Yennefer har,
og så å gå gjennom forvandlingen til å bli en utrolig mektig figur.
Men også en figur som er plaget, helt desperat plaget.
Så du trengte noen som hadde tæl til å gjøre det.
Og Anya leverer det i bøtter og spann.
BUNDET AV SKJEBNEN
Seriens kjerne er Geralt, Yennefer og Ciri.
Og det som er gøy i den første sesongen,
er at de aldri er på samme sted samtidig.
De er på kollisjonskurs mot hverandre.
Jeg tror de parallelle tidslinjene
er en svært interessant mekanisme for å fortelle historien.
Det som er interessant med parallellhistoriene,
er at når du først ser dette, ser du det gjennom én linse.
Når du etterhvert innser at historiene flettes sammen,
syns jeg det er interessant å dra tilbake og se
etter øyeblikk hvor noen ser på noen andre,
og du ser det gjennom en helt annen linse.
Det fine med Skjebnen er at det er en slutt basert på valgene du tar.
Så det er sånn vi ser første sesong, som en rekke valg
som fører disse figurene mot hverandre.
Og jeg syns det Lauren og teamet hennes skrev så godt
var rollefigurer som ga mening, som føltes som deg og meg.
Det var vanlige mennesker i en fantasiverden,
og det er derfor serien blir så sterk.
Vi føler for disse menneskene fordi vi forstår dem.
Alle liker vel å se seg selv i historier?
Det er derfor vi ser på TV.
Det er derfor vi leser bøker, går på kino eller spiller videospill.
Du vil finne ut hvordan du er representert.
Jeg tror at når man kommer inn i en slik verden, må man finne metaforene
for ungdomstiden, og det er det Ciris reise er i noen tilfeller.
Som: "Herlighet.
Jeg har magisk kraft og vet ikke hva som skjer med kroppen min."
Det er ungdomstiden for så mange,
det å finne prøvesteinene der man kan ta det fantastiske
og befeste det i noe alle kan forholde seg til
og har opplevd i sine egne liv.
Geralt har også blitt foreldreløs som barn,
så jeg tror det er en svær greie...
Folk vil være sammen og ha folk rundt seg
som bryr seg om dem, og jeg tror det er det de er ute etter.
Det jeg liker med vår adapsjon, og det vi gjør her,
er det veldig sterke fokuset på følelser og forhold.
Jeg syns det er vakkert.
Og alle de tingene er i bøkene, og de er veldig viktige der,
men jeg tror vi gir det enda mer oppmerksomhet,
og vi tar det til et annet nivå.
Et av de flotte elementene her,
som jeg er glad for at Lauren og teamet av utrolige forfattere har beholdt,
fordi jeg syns det er en viktig del av denne verdenen, er humoren.
Og den kan være veldig morsom til tider, i all ødeleggelsen og mørket.
Det er små innslag av humor.
Det jeg elsker med det Henry har brakt til rollefiguren,
og faktisk det forfatterne har brakt til hele greia,
er nesten... Du kan si at det er moderne, men du kan også si
at det er tidløs humor.
Hvorfor er du kledd som en trist silkehandler?
Og måten Henry spiller det på,
med sin egen humor, fordi han har noe listig ved seg, noe livlig.
Alle elsker en hvit ridder, men en hvit ridder med en tørr
og litt fjern humor, er morsommere å se på og spille.
Jeg har sett Henry og Joey spille inn noen scener.
Jeg tror det er litt som, jeg sier alltid dette,
et Shrek og esel-forhold der.
Kom igjen, Geralt, vær ærlig.
Hvordan synger jeg?
Det er som å bestille pai og finne ut at den er tom inni.
Jeg husker at da e-posten kom 24 timer før opptaksprøven,
fikk jeg skikkelig panikk, fordi jeg innså
hvor fantastisk rollen som Jaskier egentlig var.
Søsteren min sa:
"Hvordan går det? Noe er annerledes med deg."
Og jeg sa at jeg leste for en rollefigur.
Og hennes svar var: "Joey, er vi i en drøm du har?
For dette er så perfekt."
Du har en utrolig hals.
Det er som en sexy gås.
Og fra da av, i løpet av opptaksprøvene,
og også etter jeg fikk rollen, føltes alt utrolig spennende,
men merkelig normalt.
Dette skulle skje.
Hver eneste dag har vært en utforskning i den naturlige følelsen,
det å føle seg hjemme og å finne og skape en ny familie.
Løp, Geralt! Herregud!
Geralt!
Tok den fra innsiden. Jeg tar det de skylder meg.
Kast en mynt til din Witcher Å, rikdommens dal
Denne sangen ble skrevet av våre komponister, Sonya og Giona, som...
...gikk gjennom ulike versjoner av den.
Til slutt var det vi fant
en folkedanslignende kvalitet over sangen som vi ville skulle reise over
dette landet for å minne om
folkesangene fra fordums tid.
Det er en keltisk klang i den.
Men det er også litt poppete.
Det er en fantastisk ting for Jaskier å kunne ta med seg
til kontinentet, og for komponistene å ta med i serien, for det er god PR.
Han begynner å klimpre på sangen,
og Geralt av Rivia merker det med en gang og sier…
Det var ikke slik det skjedde.
Hvor er den nye respekten din?
Respekt skaper ikke historie.
Og jeg tror han forstår folk
på en annen måte enn Geralt gjør.
Han forstår at for å komme seg frem i denne verden,
må man av og til viske ut linjene litt.
Kast en mynt til din Witcher Å, rikdommens dal
Det er mye action i serien,
og for å gjenspeile historienes mangfold,
har vi en stuntkoordinator som har oppsyn med hele sesongen, Franklin Nelson.
Han har gjort en fantastisk jobb
ved å hele tiden skape og styre action gjennom sesongen.
Men for å reflektere mangfoldet i de ulike historiene,
har vi også tatt inn folk
for å komme med ulike elementer i handlingen.
Vi tok om bord en kampkoordinator,
Wolfgang, som har kommet for å hjelpe oss
med noen av kampene tidlig i sesongen.
Alt er kjempebra.
Det er positivt.
Øyeblikket der Geralt står overfor
banditter fra Renfris gjeng...
Det er interessant, fordi vi har hintet til hva Geralt kan,
men vi har enda ikke sett hva han kan gjøre.
Det ender med stillingskrig i denne byen,
der han står overfor syv skurker.
La oss kutte, takk.
Vi er utrolig heldige som har Henry som Geralt.
Han bringer den stille besluttsomheten og den naturlige styrken som
han har. Han gjør alle sine egne stunts, som er en produsentens verste mareritt.
Hvis det er Geralt på skjermen, er det Henry,
og han vil trolig ha ti dager med trening
for å gjøre kampene. Det er interessant, for det kamplaget gjør,
er å lene seg på Henrys styrker.
Han er en svær og sterk person, og...
Det er interessant å se at når en bruker folks naturlige evner,
ser det mye mer troverdig ut.
Det er omtrent ti dager med øving for en kamp som tar to dager å filme,
og som er på skjermen i to minutter.
Og tanken er å ha gode scenerekvisitter som gjenspeiler mangfoldet i historiene.
Og det er spennende at en kan se en hel sesong
uten at føles repetitivt.
Alt er helt forskjellig.
MYE MER
Witcher-historiene berører alt vi har å gjøre med nå:
kolonialismens nedfall,
klasseforskjeller mellom de som har alt mot ingenting,
urfolkkulturer som blir ødelagte,
rasisme, sexisme.
En gal verden.
Folk med makt som ikke burde ha makt, folk som reiser seg, konstant flyt.
Denne verdenen er et hav og en storm, og det er det The Witcher er.
Om jeg må koke det ned,
vil jeg si at det temaet som resonerer med meg mest, er
å viske ut linjene mellom godt og ondt. Det er det jeg vil at folk skal snakke om,
at vi har sørget for at det egentlig ikke finnes gode
eller onde folk i vår verden.
Hvis du ser første episode, kan personen du tror er god,
som du tror er helten i historien,
få deg til å tenke annerledes,
fordi plutselig får du et annet perspektiv.
Men kjærlighet er et av de sterke temaene,
og... dens evne til å endre en person.
Og det er interessant at i løpet av prosessen har vi lært oss
tonen i showet og hvem disse rollefigurene er,
og det er veldig interessant å fortsette å utvikle det.
Så jeg syns det er spennende å se hvordan serien vil utvikle seg.
En drøm blir oppfylt.
Det er en av de situasjonene der du virkelig kjemper for noe
så lenge at du slutter å tro at det vil skje, og plutselig skjer det.
Spent?
Jeg er det hele tiden. Det er et flott eventyr.
Jeg ville introdusere verden for alle tre samtidig,
og la dem virkelig blomstre som rollefigurer på egen hånd.
Og det er gøy å følge hver enkelt
og se at de trenger hverandre. De trenger familie.
Fremfor alt
hvordan skal Geralt, Ciri og Yennefer passe inn i dette kontinentet
som er i krig og ser ut til å være i krig over Ciri?
Så det er mye å forberede.
Hold deg til oss, det kommer mye mer.
SESONG 2 KOMMER SNART TIL NETFLIX
Tekst: A.M. Einan