Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
OVO JE ISTINITA PRIČA O LAŽNIM UMJETNINAMA.
IMENA NISU PROMIJENJENA KAKO BI SE ZAŠTITILI NEVINI
JER NEKI I NISU BAŠ NEVINI.
Nitko ne želi biti prevaren.
Ljudi se u pogledu umjetnina
varaju češće no što mislimo.
Ravnatelja Muzeja umjetnosti Metropolitan
jednom su pitali:
„Što mislite, koliko bi ovdje moglo biti krivotvorina?“
Na što je on rekao: „Nemam pojma.”
To je sramotno.
Još je gore…
po meni, to što odbijaju…
priznati
da su prevareni.
Mislim da je veoma lako razumjeti…
kako me…
„JA SAM GLAVNA ŽRTVA“
…jednostavno ponijelo uzbuđenje zbog tih umjetnina.
PREPRODAVAČICA ANN FREEDMAN O PRODAJI KRIVOTVORINA VRIJEDNIH 63 MILIJUNA DOLARA
Kažu da su sigurni da je sudjelovala u tom zločinačkom pothvatu.
Nimalo ne sumnjaju u to.
Ili je sudjelovala u tome,
ili je jedna od najglupljih osoba u povijesti umjetničkih galerija.
Nisam znala da prodajem krivotvorine.
Bila sam uvjerena da su umjetnine prave.
Da su stvarne i uvjerljive.
Bila sam uvjerena.
Isprva je bilo vrlo iznenadno.
Počelo je viješću o zatvaranju Knoedlera.
Bilo je to šokantno jer je Knoedler bio
veoma utjecajna institucija u svijetu umjetnina.
I nitko nije znao o čemu se točno radi
sve dok se nisu počele pojavljivati vijesti o skandalu s krivotvorinama.
Skandal težak 80 milijuna dolara koji je uzburkao svijet umjetnina.
Kolekcionari provjeravaju svoju najdragocjeniju imovinu.
ODVJETNIK ZAKLADE DEDALUS
Ovo je vjerojatno najveća prijevara s umjetninama
ikad otkrivena u povijesti SAD-a.
Optuženi krivotvoritelj izradio je
falsifikate djela nekih od najistaknutijih američkih slikara.
Ta je prijevara trajala gotovo 20 godina.
Bio je to netko tko se usudio krivotvoriti
Jacksona Pollocka, Motherwella…
Neke od najvećih slikara 20. stoljeća.
ODVJETNIK ANN FREEDMAN
Imate kolekcionare koji su to platili milijune dolara…
KOLEKCIONARKA
Imam priliku kupiti Rothka?
…a zapravo je bezvrijedno.
Smatrane su remek-djelima.
KRITIČAR
Prije nego što se saznalo krivotvorine su stavljane u muzeje.
A u središtu skandala bila je
jedna od najvećih galerija u povijesti SAD-a.
Galerija Knoedler bila je najcjenjenija u New Yorku,
dijelom i zbog same svoje dugovječnosti.
Preživjeli su građanski rat, dva svjetska rata, cijelo 20. stoljeće…
Na početku su preprodavali stare majstore…
ZAKLADA DEDALUS
…ljudima poput J. P. Morgana i H. C. Fricka, ali i Metu i Louvreu.
ODVJETNIK
Početkom 1970-ih
Armand Hammer, jedan od najvećih industrijskih magnata
i filantropa u SAD-u 20. stoljeća,
počeo se zanimati za galeriju Knoedler.
Njegov unuk, Michael Hammer,
stekao je vlasnički udio oko 2001.
Michael Hammer preuzeo je galeriju
i na čelo postavio Freedman.
U Knoedleru sam bila
tek nešto manje od 32 godine.
Ann Freedman bila je na glasu kao sjajna trgovkinja umjetninama
s dobrim odnosima s kolekcionarima.
Probila sam se jer sam radila za Knoedler.
BIVŠA RAVNATELJICA
Knoedler je bio alfa i omega, glavna institucija.
Ta je galerija držala korak s vremenom i trendovima.
Ironično je što je jedini period koji im je promakao
bio apstraktni ekspresionizam ranih 1950-ih.
Naravno, na kraju su propali upravo zbog tog umjetničkog perioda.
Policija kaže da je u središtu prijevare
ova Njujorčanka,
Glafira Rosales, samozvana trgovkinja umjetninama.
Glafira Rosales došla je u Knoedler niotkuda…
ODVJETNICA
…s navodnim remek-djelima u prtljažniku.
Da, baš imaš golemu zbirku dotad nepoznatih slika
vrijednu više milijuna dolara. Aha.
I sve su ih dobili od te tajanstvene Glafire Rosales.
Bila je to oluja svih oluja.
Bilo je strašno neobično da tako velik broj krivotvorina
prođe kroz Knoedler i zavara toliko ljudi.
PRIJEVARA TEŠKA 80 MILIJUNA DOLARA
PRIJEVARA POČINJE
Bilo je to,
ako se dobro sjećam, 1995. godine.
Jimmy Andrade
bio je naša Katica za sve.
Radio je svašta, sve što je trebalo.
Bio je pouzdan, strašno pouzdan.
Rekao mi je da ima prijateljicu,
posebnu prijateljicu, koja mi želi pokazati jednog Rothka.
Jednog je dana došla Glafira Rosales.
Mislim da joj tad još nisam znala ime, ali nije bilo ni važno. Nikad čula za nju.
Bila je pristojna,
lijepo odjevena,
tiha…
Nisu imali razloga vjerovati Glafiri Rosales.
Nitko nije znao tko je ona.
Nije imala neki pedigre.
Bila je samo neka žena s Long Islanda koja se pojavila u galeriji.
Rosales je bila savršena za tu ulogu.
Govorila je točno koliko je trebala, ne previše, ne premalo.
Dovoljno da zaintrigira Ann
i da održava njihov odnos.
Imala je Rothkovu sliku na papiru,
omotanu u neki…
Mislim da u kartonu.
Pitala sam je možemo li je odmotati.
Jimmy ju je odmotao. To nije bilo čudno.
I bila mi je apsolutno predivna.
Predivna!
Ako je moguće zaljubiti se u nešto materijalno,
ja se zaljubljujem u umjetnine.
Nije to ljudsko biće, pa postoji određena granica,
ali istinski sam se uzbudila
zbog tih umjetnina.
Straga su bili potpis i datum. Sve je izgledalo dobro.
U toj bi situaciji bilo normalno postaviti neka pitanja,
a to sam tada i učinila.
„Što mi možete reći o podrijetlu i vlasniku slike?“
Jasno mi je dala do znanja da je to povjerljivo
i da ne smije reći tko je vlasnik.
Malo-pomalo isplivali su još neki detalji o pozadinskoj priči.
G. X…
Tako je išla prva priča.
Kasnije je izmijenjena,
ali prva se priča vrtila oko navodnog g. X.
Veoma imućna obitelj, porijeklom iz Europe.
Otišli su u Meksiko, što nije bilo neuobičajeno nakon rata.
On i supruga došli su u New York.
Kupovali su slike preko stanovitog Alfonsa Ossorija.
Alfonso Ossorio živio je na Long Islandu.
Bio je takoreći pokrovitelj Jacksona Pollocka.
Navodno je tog anonimnog kolekcionara spojio s umjetnicima.
Kupili su više umjetnina.
To nije jedina, postoje i druge.
Taj tip iz Meksika, iako ne voli apstraktno slikarstvo,
odnese sve te slike natrag u Meksiko.
Kako točno, karavanom?
Odnese sve te slike u Meksiko
i stavi ih u podrum, hermetički zatvorene.
Dao je te slike svom sinu,
g. X-u mlađem.
I sad ih njegov sin želi prodati,
i to jeftino jer mu nije stalo do novca.
Bogatima kao nije stalo do novca?
U mom iskustvu, više im je stalo do novca nego siromašnima.
To je jedna od onih priča u kojima je nekoliko detalja istinito,
ili primamljivo uvjerljivo, da tako kažem,
i onda netko lakovjeran
povjeruje u sve to.
Nije li uvijek tako kod prijevara?
Sadrže taman dovoljno istine da budu uvjerljive.
Pomislila sam: „Bože, kakvo otkriće!“
Licitiranje kreće od 33, 34, 35 milijuna dolara.
Imam 36 milijuna dolara, 36 od g. Stefana.
Evo i Charlieja s 48.
Oko 2000. ili 1998.
apstraktni ekspresionizam postao je nevjerojatno popularan.
Elizabeth nudi 57 milijuna dolara.
PREDMET 31 58 000 000 DOLARA
Dotad solidno tržište pretvorilo se u suludo atraktivno tržište
pa su se slike prodavale za deset puta više novca.
Apstraktni ekspresionisti bili su prva skupina američkih umjetnika…
KRITIČAR
…koja je stekla međunarodni ugled.
U toj su skupini bili Jackson Pollock, Mark Rothko,
Barnett Newman, Lee Krasner,
Robert Motherwell i, naravno, Willem de Kooning.
Zapravo nisu očekivali da će naći neku publiku,
ili kolekcionare.
Dakle, za 65 milijuna dolara?
Hvala vam!
Zbog trenutnih cijena…
STRUČNJAKINJA
…mnogih apstraktnih ekspresionista,
možda je primamljivije krivotvoriti njihova djela.
Iz priče sam znala da su slike kupljene
kasnih 1950-ih ili ranih 1960-ih za malo novca.
To je bilo uvjerljivo.
Ti su slikari gladovali. Nisu samo htjeli prodati slike.
Bili su očajni.
Pollock je morao trampiti svoje slike
za namirnice ili piće.
Stoga ne iznenađuje pomisao
da bi netko u tom trenu mogao jeftino kupiti ta djela.
I ne zaboravite…
ZAKLADA POLLOCK-KRASNER
…kad je taj neidentificirani g. X navodno kupovao te slike,
one nisu bile skupe.
Stajale su pet ili deset tisuća dolara.
Te slike nikad nisu bile izložene,
nemaju poznatu provenijenciju i nemaju pravu dokumentaciju.
Provenijencija je tu glavna.
Moraš znati odakle potječe ta slika.
Provenijencija? Jednostavna definicija bila bi povijest vlasništva.
U idealnom je scenariju
poznat slijed vlasništva od trenutnog vlasnika
pa sve do slikareva studija.
U najmanju ruku, trebala je postojati dokumentacija
koja dokazuje kad je djelo stvoreno i komu je prodano.
Sestra možda ima dio dokumenata,
ali vjerojatno su uništeni.
Imala je spremnu priču, u to nema sumnje.
Potpuno je netransparentno.
Nisu to smjeli prihvatiti kao provenijenciju.
KONZERVATORICA
Očekivali biste da će se bar jedna od tih slika pojaviti
na nekoj od fotografija tih slikara u njihovim ateljeima.
Često možete pronaći zapise o postojanju djela,
ali ne uvijek. A zapisi se mogu i falsificirati.
Brojni veliki kolekcionari,
od Waltera Chryslera, preko Roya Neubergera, do Joea Hirshhorna…
Svi su oni to radili. Posjećivali su slikarske ateljee i kupovali naveliko.
I plaćali su gotovinom.
Meni je to zvučalo uvjerljivo.
Povjerovala sam u to.
Bilo je tu tajanstvenosti, ali često je tako s provenijencijom.
Ali nadala sam se da ću s vremenom razriješiti taj misterij.
Nijedno od djela koja je Rosales donijela u galeriju
nije bilo u catalogue raisonnéima tih slikara.
Catalogue raisonné je sveobuhvatan katalog
autentičnih djela određenog umjetnika.
Svi prihvaćaju činjenicu da možda postoje neka legitimna djela
koja nisu dospjela u catalogue raisonné
jer ih autori tada nisu bili svjesni.
Ipak, to je svojevrsna slikarska biblija.
Što onda možete? Možete otići do tvoraca catalogue raisonnéa
i pitate ih za njihovo mišljenje.
Sliku sam prvi put vidio…
STRUČNJAK ZA ROTHKA
I slučajno je glavni stručnjak, David Anfam,
u to vrijeme bio u New Yorku, pa sam mu je pokazala.
Odmah je reagirao,
što sam i očekivala.
Rekao je: „Slika je predivna. To je Rothko.“
Znao je prepoznavati njegove slike.
Bio je priznati stručnjak za Rothka
i za apstraktni ekspresionizam.
Nacionalna galerija i obitelj Rothko angažirali su ga
da izradi catalogue raisonné, iliti bibliju, Rothkovih djela.
To je značilo da je slika prava!
UMIJEĆE PRIJEVARE
Vrhunski prevarant dat će ti ono što želiš.
SPISATELJICA
Dobri prevaranti sjajni su poznavatelji psihologije.
Oni razumiju ljudske potrebe
i ljudske želje. Razumiju kako funkcioniraju vjera i nada.
Rosales je sudjelovala u sceni da pokaže
da je osoba od povjerenja
i da je dio svijeta umjetnina.
Posjećivala je dražbe i otvorenja i kupovala je umjetnine od mene.
Otvorenja su javna okupljanja, što znači da se nije skrivala.
Bila je to fascinantna igra mačke i miša.
Sa svakom novom slikom koju je Glafira donijela,
Ann je pokušala iz nje izmamiti informacije o g. X-u,
a Glafira bi rekla:
„Mogu ti reći da je vrlo zadovoljan tvojim radom.“
Knoedler je prodavao samo jednu ili dvije krivotvorine godišnje.
Ljudi se osvrnu na ukupan broj i kažu: „O, moj Bože!”
Nisu donošene u Knoedler na kile.
BIVŠI JAVNI TUŽITELJ U NEW YORKU
Slike su donošene postupno, s vremenom. Plan je bio ne žuriti.
Glafira je sitna, prilično tiha osoba.
Ne uklapa se u uobičajenu predodžbu
međunarodnog zločinca u svijetu umjetnina.
Ali znamo da se njezin dečko bavio umjetninama.
Možete li mi reći kako se zovete, pred kamerom?
Zovem se José Carlos Bergantiños Díaz.
DEČKO GLAFIRE ROSALES
Tko je Bergantiños?
Tko je Glafira Rosales?
Navodno imaju galeriju u New Yorku.
Navodno imaju galeriju u Sands Pointu.
Optuženi su za prodaju krivotvorina u Španjolskoj.
Bergantiñosu je 2006. suđeno
za krivotvorenje raznih dokumenata.
Očito je sumnjiv.
Ako se tu radi o prijevari, a očito se radi,
postoje naznake da je i on upleten.
Ann Freedman vodila je galeriju.
Jeste li je ikad upoznali?
Nikad je nisam upoznao. Nikad.
Nisam poznavao ni asistenta ni nikog drugog.
Tko god da je od njih dvoje istražio metu, dobro je to odradio.
Kad izaberete osobu poput Ann,
meta vam je u ranjivom stadiju karijere i treba to što joj nudite.
I to je jedan od faktora s kojima računaju ljudi poput Glafire i Bergantiñosa.
Prevarant nije nužno dobar govornik,
ali zna slušati.
A Glafira je u tome bila nevjerojatno dobra.
Kad su radovi došli, Ann ih je prvo odnijela stručnjacima.
Preprodavači uvijek to rade,
bilo provenijencije ili ne.
Nacionalna galerija objavljivala je catalogue raisonné
Rothkovih slika na papiru.
Oni su Ann poslali pismo o dvije te slike
i rekli su: „Procijenili smo slike.
Kanimo ih uvrstiti u katalog.“
Otišla je vodećem konzervatoru,
konzervatoru zaklade Marka Rothka,
od kojeg je dobila izvješća o stanju u kojima su slike pozitivno ocijenjene.
„Ovo je klasičan primjer Rothkova stila.“
To su riječi osobe koja je pregledala već stotine slika
i nije vidjela ništa sumnjivo
u fizičkom sastavu tih slika.
Zatim je uslijedio jedan Pollock,
a s vremenom i sedam Richarda Diebenkorna.
Bilo je to poput otkrivanja nove, netaknute zemlje.
Ipak sam angažirala stručnjaka, E. A. Carmeana,
da predvodi istraživanje.
POVJESNIČAR UMJETNOSTI I KUSTOS
Vjerovala sam njegovoj procjeni.
Nedvosmisleno je rekao da su slike prave, i to crno na bijelo.
Očajnički su htjeli vjerovati da su slike prave
jer je to svima bilo u interesu.
Pogledajte ovo veliko otkriće,
ovo pronađeno blago prepuno nepoznatih slika
nekih od najvećih slikara 20. stoljeća.
I po meni, ako zbilja želiš da nešto bude istina,
dat ćeš sve od sebe da ignoriraš bilo kakve sumnjive detalje.
Ali bilo ih je mnogo.
PRAVO BLAGO
Stručnjaci kojima je otišla odobrili su te slike,
na ovaj ili onaj način.
Kad su stručnjaci oko nje potvrdili ono što je sama vjerovala,
uskočila je bez oklijevanja.
KOLEKCIONARI
Umjetnine su skupocjena roba
s vrlo malim ciljanim tržištem.
Radi se o ekskluzivnosti. Ipak su to slikarski velikani.
Nemaju mnogo djela.
A radi se i o veoma imućnim ljudima
koji žele skupljati iznimno rijetke stvari koje baš nitko drugi nema.
Kad imate kombinaciju svih tih faktora
i netko otkrije nešto novo, to je vrlo primamljivo.
Bračni par De Sole veoma su pametni ljudi.
Domenico je diplomirao pravo na Harvardu.
Vrlo je sofisticiran čovjek.
I imaju impresivnu zbirku umjetnina.
Prilikom posjeta prijatelju, rekao je:
„Sljedeći put kad dođeš, moraš se naći s mojom prijateljicom.
Vjerojatno je najbolja u SAD-u. Ann Freedman.“
PREDSJEDNIK ODBORA SOTHEBY'SA I TOMA FORDA
Nisam znao tko je ona. Nisam još znao ništa o Knoedleru.
Razgovarali smo o Scullyju koji nam se svidio.
Zašto ne bismo nazvali Freedman da vidimo imaju li ga?
Tada ga nisam imala,
ali htjela sam ih upoznati.
Lokacija je bila lijepa.
Išlo se gore stubama
te smo sjeli u ured.
Bilo je nekoliko prekrivenih slika na štafelajima.
Pitali su me: „Što je ono pokriveno?“
Rekla sam: „Pa, to je Rothko.“
„O, obožavamo Rothka! Pogledajmo ga.“
Pokazali su nam dvije slike,
od kojih je jedna naizgled bila Rothkova,
a druga Pollockova.
Bili smo zapanjeni!
To zbilja oduzima dah.
„BEZ NASLOVA, 1956.“ ULJE NA PLATNU
Takva ti se prilika ne pruži svaki dan.
KNOEDLER KUPIO ZA 950 000, A PRODAO ZA 8,3 MILIJUNA
Raspitali smo se o njima, naravno.
I oni su se prevarili…
ODVJETNIK
…ali sve su to sofisticirani ljudi.
Sofisticirani u poslu, u profesionalnom životu…
A ipak je sve njih zavarala
ljepota tih umjetnina.
Mentalitet koji je doveo do toga da se De Sole zaljube
u tog navodnog Rothka
učestao je mentalitet kod kolekcionara
koji kupe krivotvorinu.
Taj proces zanemarivanja i opraštanja mana
najbolje je opisati upravo kao zaljubljivanje
jer zaljubljena osoba zanemaruje mane svoje nove ljubavi.
To ti jača ego.
To je nešto što želiš pokazati svakomu tko ti dođe u posjet.
Ako se na tržištu odjednom pojavi upravo onakav Rothko kakav želiš,
hoćeš li se raspitivati ili ćeš ga kupiti?
Samo da bude jasno, ja to ne znam prepoznati.
Nisam stručnjak.
Slike su zbilja izgledale sjajno.
Dapače,
savjetovala nas je sofisticirana osoba koja je smatrala da je slika uvjerljiva.
Osam milijuna dolara zvuči skupo,
ali to je zapravo niska cijena za Rothka.
Dobre Rothkove slike iz tog perioda
zapravo se prodaju za mnogo više.
Nisu postavljali mnogo pitanja.
Bili su potpuno očarani slikom.
Domenico je inzistirao na tome da nam osim računa s cijenom
izdaju i potvrdu o autentičnosti
te nam je Freedman dala dokument od nekoliko stranica
s popisom svih „stručnjaka“
koji su vidjeli sliku i potvrdili njezinu autentičnost.
Naveden sam kao stručnjak za De Solinu sliku
te su me tako uvukli u sve ovo.
Nisam stručnjak za Rothka. Ne sjećam se da sam uopće vidio tu sliku.
ČESTITAM NA KUPNJI ROTHKOVE SLIKE
De Sole je znao da provenijencija ne postoji.
Znao je i da se radi o prošli vlasnik nije poznat.
Dapače, svi su to znali!
De Solina je slika završila u muzeju Beyeler te je začudo izložena
u kontekstu takozvanih Rothkovih soba. Volim pričati tu priču!
Beyeler je bio jedan od najvažnijih trgovaca umjetninama
te je čitavu jednu izložbu posvetio djelima Marka Rothka.
De Solin Rothko izložen je na zasebnom zidu!
Ušli biste u Beyeler
i eto ga ondje!
Ernst Beyeler tad je još bio živ
i on nije sumnjao u sliku.
NAŠ JE GLAVNI IZLOŽAK
Prihvatio ju je.
Zbog toga smo bili još uvjereniji da smo kupili pravo blago.
Trebate se zapitati: „Zašto sam uspio dobiti ovo?
Zašto je cijena tako niska?“
KRIVOTVORITELJ
Mnogi od stručnjaka odmah su se složili da je malo vjerojatno,
ako ne i nemoguće, da bi jedna osoba mogla ovladati
stilovima tako velikog broja slikara.
Bilo je to nevjerojatno.
To nije očekivao nitko tko je pregledao te slike.
Vrijeme je za našu osobu dana!
Ova nam je osoba privukla pozornost,
ali ne iz pravih razloga.
To je 75-godišnji slikar koji je svoje slike isprva prodavao
za nekoliko stotina dolara, a onda za milijune.
SLIKAR I KRIVOTVORITELJ
O Pei-Shenu znamo
da je u Kini bio uspješan slikar.
A onda je došao u SAD, gdje se nije uspio probiti kao u Kini.
Bio je strašno frustriran
jer je došao ovamo nakon što se proslavio u Kini.
SLIKAR I PEI-SHENOV PRIJATELJ
A ovdje nitko nije čuo za njega.
Stoga se školovao u Art Student Leagueu,
školi umjetnosti na Manhattanu
koju su pohađali i velikani poput Alexandera Caldera i Pollocka.
A I PEI-SHENOV ŠKOLSKI KOLEGA AI WEIWEI
Očito je da čovjek bio genijalac,
a usto je i proučavao tehnike
sedmorice ili osmorice apstraktnih ekspresionista.
I to temeljito!
Kinezi imaju tisućljetnu tradiciju
prema kojoj je kopiranje, i to savršeno precizno kopiranje…
SLIKARSKO SELO DAFEN
…najveća počast koju možete odati
prethodnom umjetniku, a ujedno i test vlastite vještine.
To seže stoljećima, tisućljećima u prošlost. Originalnost nije vrlina.
Ništa svoje.
Samo kopiranje tuđe tehnike.
Ne kopiraju samo slike, nego i iPhone…
Kopiraju toliko suvremene tehnologije.
Taj kineski slikar sigurno se pitao
kako nitko ne može razlikovati njegove slike od pravih remek-djela.
Dobar je. Ima nešto talenta.
Ali nije to talent na razini Picassa ili Matissea.
Kopija Rothka mu je veoma loša.
Briljantne krivotvorine!
Glafira i Bergantiños intervjuirali su
ili razmotrili mnogo kandidata za to te su izabrali Pei-Shena
jer je on bio najbolji kojeg su našli i znao je imitirati nekoliko slikara.
Kad je Pei-Shen naslikao slike, bile su nove novcate,
a ne iz 1950-ih i 1960-ih, kako su trebale biti.
Stoga bi Pei-Shen naslikao sliku, a onda bi ona otišla Bergantiñosu,
koji bi je obradio da izgleda veoma staro.
S pukotinama na površini, s prašinom…
Okvir je trebao biti prave starosti.
Čak i platno!
Stoga bi Bergantiños nabavio materijale, sirovine,
staro platno, primjeren okvir…
Blisko su surađivali.
Trebalo im je Pei-Shenovo umijeće, ali je Bergantiños morao dotjerati slike
kako bi izgledale staro i uvjerljivo.
Ako pogledate moj račun, vidjet ćete da nema prihoda.
Još sam uvijek siromašan slikar. Kako bih bio upleten?
Isprva su ga slabo plaćali.
Nakon nekog vremena posjetio je sajam umjetnina Armory
te je među izlošcima galerije Knoedler vidio jednu od svojih slika.
Tad se vratio Rosales i rekao joj:
„Morate mi više plaćati.“
Carlose, kako ste upoznali Pei-Shena Qiana?
Pa, kupovao sam slike od njega
dok je još
slikao na ulici.
Ponekad mi je trebalo novca
pa sam ih kupovao i preprodavao, kao i svi drugi.
Siguran sam da je Rosales, uz pomoć svog dečka,
izmišljala pozadinske priče tih djela.
Sjajno su to izveli.
Morate upamtiti da je Glafira Rosales pokušala
i sama prodati te slike.
Čak i da je mogla nekako doći do kolekcionara ili galerija
kojima je prodavala Ann Freedman, nasmijali bi joj se u lice.
Percepcija nam ovisi o kontekstu. Ako posjetite MOMA-u ili Met,
i ondje vidite izloženu sliku, čak ni stručnjak neće pomisliti:
„Nešto nije u redu s ovom slikom.“
Oslanjate se na muzej i cijelu tu infrastrukturu
koja je procijenila tu sliku.
Knoedler je bio tako ugledan
da ljudi nikad nisu posumnjali.
Slike su se sviđale sve većem broju ljudi.
A pod time mislim da su ih htjeli kupiti.
Kad bi ljudi stali pred te slike, oči bi im se zacaklile.
U NAREDNIH DESET GODINA…
Želja za tim slikama bila je vrlo duboka.
…KNOEDLER IH JE PRODAO KOLEKCIONARIMA, MUZEJIMA I GALERIJAMA DILJEM SVIJETA
VIŠE OD 60 KRIVOTVORINA
NAPOSLJETKU JE PRODANO ZA 80 MILIJUNA DOLARA
Svatko tko radi na sekundarnom tržištu umjetnina,
na kojem kupite djelo od jedne osobe
i prodate ga drugoj…
Kod takvih prodaja uobičajena marža iznosi 100 %.
No njihove su marže iznosile između 200 i 800 %.
To se događa jednom u deset godina.
I svaki trgovac umjetninama znao bi
da ako opetovano ostvaruje takvu maržu,
ima razloga za zabrinutost.
Nisam samo ja vjerovala u te umjetnine.
Nisam bila sama protiv svih.
Svi su bili voljni.
Svijet umjetnina bio je voljan.
Nisu ih skrivali.
Nisu ih omalovažavali.
Bile su potpuno izložene, diljem svijeta,
i objavljivane su.
TASCHEN JE LAŽNOG ROTHKA OBJAVIO ŠEST PUTA
Htjela je,
žarko je htjela da te umjetnine budu prave.
Jer da su bile prave,
popela bi se na sam vrh trgovine umjetninama.
Bila bi bolja od svih drugih.
I to ju je odvelo u propast.
PREVIŠE DOBRO DA BI BILO ISTINA
Jack Levy posjetio je galeriju i raspitivao se o kupnji Pollocka.
Rekao je: „Kupit ću ovu sliku,
ali želim da je date IFAR-u na procjenu.“
IFAR, Međunarodna zaklada za istraživanje umjetnina, osnovana je
radi rješavanja kompliciranih pitanja autorstva i autentičnosti.
Jedna smo od rijetkih organizacija koje se time bave.
G. Levy uspio je ugovoriti
da ako mi sliku ne prihvatimo kao Pollocka,
ima pravo na povrat novca.
Pitanje autentičnosti postalo je velik problem u svijetu umjetnina.
Krivotvoriteljima zbilja pomaže činjenica
da ako imate negativno mišljenje, ako niste sigurni,
zadržat ćete to za sebe.
Bilo je stručnjaka koji su kritizirali slike
pa su tuženi.
Istraživanje autentičnosti obično se sastoji od tri dijela.
Tu je znanstveno istraživanje, koje uključuje provenijenciju.
Također okupljamo stručnjake da pregledaju djelo,
stručnjake koji se razumiju u tog slikara,
da procijene poklapa li se sa slikarevim stilom.
A istražujemo i takozvana materijalna svojstva.
Unatoč nekim pozitivnim komentarima o slici,
koja je na prvi pogled bila uvjerljiva,
imali smo previše negativnih komentara.
U pogledu materijalnih svojstava, primijetili smo
da je to nova boja na starom platnu.
Fizički smo je usporedili
s pravom Pollockovom slikom iz iste godine
i proces starenja lesonita bio je potpuno drukčiji.
To nam je bilo veoma sumnjivo.
KRIVOTVORINA - PRAVA SLIKA
U pogledu stila, način nanošenja boje bio je upitan,
kao i taj zelenkasto-smećkasti premaz.
To je bilo neviđeno, a stoga i sumnjivo čak i onima kojima se slika svidjela.
Što se tiče provenijencije, priložili smo 16 stranica dokumenata
koji pokazuju zašto je ta provenijencija nezamisliva.
Pollock je dobro dokumentiran slikar.
Pa proslavio se za svoga života, zaboga!
Takav nedostatak dokumentacije
za sliku nastalu na vrhuncu Pollockove karijere…
U to ga je vrijeme časopis Life prozvao
najslavnijim slikarom u SAD-u.
To je bilo osobito zapanjujuće.
Zbog te kombinacije informacija u izvješću smo napisali
da tu sliku ne možemo prihvatiti kao djelo Jacksona Pollocka.
Nisu bili sigurni.
A u svijetu umjetnina to obično znači
da se radi o krivotvorini.
Nismo to izravno rekli, ali smo upozorili na to nekoliko puta.
IFAR STVARA POMUTNJU
Činjenica je da su sakrili izvješće, nisu ga ni spomenuli,
te su godinama pljuvali po nama.
SHARON NIJE STRUČNJAKINJA ZA 20. STOLJEĆE
Galerija je poslije tvrdila
da nismo iznijeli nikakvo mišljenje.
Svakako mi se činilo da nije voljna saslušati
sve što joj želim reći.
Iznijeli smo mišljenje kad smo rekli:
„Ne možemo prihvatiti sliku kao djelo Jacksona Pollocka.“
Jack Levy je onda otišao k Ann Freedman u Knoedleru i rekao:
„Vratite mi novac. Tako smo se dogovorili. Dužni ste mi dva milijuna dolara.“
Rekla sam mu: „Jack, ako postoji neki problem
poništit ćemo prodaju.” I rekla bih to svakomu.
I Knoedler mu je vratio 100 % cijene.
Mislili biste da će Ann Freedman i Knoedler
tada odlučiti provesti temeljitu istragu.
A slika se samo vratila na prodaju u galeriji.
A cijena je porasla s dva milijuna dolara
na 11 milijuna, ako se ne varam.
Svakako mi se činilo, a tako je i bilo,
da je vrijednost Pollockovih djela s vremenom rasla,
pa smo za sliku mogli tražiti više.
Je li se ikad prodala?
Ne.
Odmah sam otišla ka Glafiri da joj kažem
da su iznijete sumnje o autentičnosti slika
te sam od nje dobila nešto više informacija.
Saznala sam da je za tri tjedna
slika nekim čudom imala novu provenijenciju.
DRUGA PRIČA
Druga je priča bila drukčija.
Sad je g. X bio gej.
Doselio se u New York
i počeo kupovati slike preko stanovitog Davida Herberta,
koji je bio gej.
Herbert je 1950-ih bio pravi trgovac umjetninama.
Radio je u galeriji Sidneyja Janisa,
koji je zastupao mnoge apstraktne ekspresioniste,
i u galeriji Betty Parsons,
koja je također zastupala apstraktne ekspresioniste.
Bio je pravi trgovac i radio je u važnim galerijama.
G. X uvučen je u taj neki polusvijet homoseksualnih ljubitelja umjetnina,
trgovaca i kolekcionara.
No u Švicarskoj je imao ženu i djecu,
pa slike nije mogao ponijeti kući.
Time bi svojoj obitelji otkrio svoj homoseksualni život.
I to je bila čista izmišljotina koja se mogla opovrgnuti istraživanjem.
Priča se stalno mijenjala.
Alfonso Ossorio isprva je upleten, a onda nije.
Odjednom su skrenuli priču na Davida Herberta,
koji je slučajno bio mrtav.
I kako su se otkrivale rupe u priči,
odjednom su ih zatvarali novim informacijama.
Ali plauzibilno je
da bi donekle lakovjerna i ambiciozna trgovkinja poput Ann Freedman
možda zagrizla takav mamac.
David Herbert zbilja je postojao,
a usto je progutala i sve drugo što joj je Glafira pričala.
Pa, otkrila je više informacija.
Nije promijenila priču ili povukla nešto što je rekla.
Priča joj se razvijala.
Ni u jednom trenu
nisam mislila da mi ne govori istinu.
Uznemirilo bi me
da je jedan dan rekla jedno, a sutradan to promijenila.
To se nije dogodilo.
Zakladu Dedalus osnovao je Robert Motherwell 1981. godine.
Motherwell je bio jedan od vodećih apstraktnih ekspresionista
i umnogome je bio glasnogovornik tog pravca.
Početkom 2007.,
Julian Weissman, privatni trgovac kojeg sam poznavao,
rekao nam je da ima
Motherwellovu sliku koja je nedavno otkrivena.
ROSALES JE KRIVOTVORINE PRODAVALA I JULIANU WEISSMANU
Instinkt mi je govorio da izgleda čudno, iskrivljeno.
Na platnu je bilo previše ulja i tragova kapi,
ali izgledala je baš kao poznate slike.
Zaključili smo da se radi o otkriću,
da otkrivamo svašta novo i da ispada da je Motherwell 1953. naslikao
više slika nego što smo mislili.
Zatražio je potvrdu o autentičnosti
i uz pomoć te potvrde prodao je sliku.
Bila je to moja greška. Pogriješio sam. Učiš dok si živ.
Kasnije te godine
Ann Freedman nam je rekla da ima još jednu Elegiju.
Ta je zbilja izgledala pogrešno.
Imala sam potvrdu o Motherwellu koji sam osobno posjedovala.
Helen Frankenthaler, koja je s njim bila u braku 13 godina,
pogledala je tu sliku, uprla prstom i rekla:
„Da, to je moj Bob.“
Bolju potvrdu nisam mogla poželjeti.
Potpis je na prvi pogled izgledao u redu
jer nitko se ne potpisuje uvijek isto,
ali ovaj je izgledao kao da je iz predloška.
Nešto nije valjalo s tim slikama.
Vratili su se k Ann Freedman i upozorili je na to.
Mislili smo da joj činimo veliku uslugu
i da će reći: „Hvala Bogu da ste mi to rekli
jer kupujem slike od tih ljudi i mislila sam da su prave.“
I rekla nam je da u zbirci nemaju samo Motherwella,
već i Rothka, Pollocka i de Kooninga.
Ta razina otpora na koju su naišli kod Knoedlera
nije imala smisla.
Počela se prepirati s nama.
Spomenula je priču o Davidu Herbertu
i kako je on bio blizak s Motherwellom.
Usput, istražili smo to nakon što nam je to rekla i otkrili
da ga Motherwell nije poznavao,
osim možda iz viđenja, kao nekog na periferiji.
A Ann je to prikazala kao da su bili bliski,
kao da su te slike prave i rekla nam je
da su stručnjaci za druge slikare rekli da su slike prave.
Bio sam zapanjen.
Nije spomenuo da je isprva mislio da su djela prava.
Također, 2006. sam vidio jednu od tih Elegija.
Bila je na podu u njezinu uredu.
Mislim da je izmislio priču o tome da je na brzinu pogledao
tog „Motherwella na podu“.
Slika je izgledala kao jedna od Elegija.
Slike nisam pokazivala na podu, nego na štafelajima.
I nikako drukčije.
Slika je izgledala kao Motherwell kojeg usput vidiš na podu
i ne zatraže te za mišljenje…
Jack nikad nije pogledao sliku na brzinu.
Smatra da su njegovo mišljenje i prosudba važni
te bi djelo promotrio s namjerom da procijeni koliko je dobro.
Nisam čak ni rekao: „Da, izgleda u redu.“ Samo nisam rekao: „Ovo izgleda lažno.“
Zatražila sam samo…
da mi daju priliku da dokažem da su prave.
Vjerujem im. Vjerujem Carmeanu,
koji se u Motherwella razumio bolje od Jacka Flama.
Bolje od ikoga.
„AKO OVO NIJE MOTHERWELL, RIJEČ JE O VRHUNSKOM KRIVOTVORITELJU.“
To ne znači da nisam mogla prihvatiti da se možda varam,
ali kako točno…
da to otkrijem?
Rekao sam: „U redu,
želim da te dvije slike koje su kod vas pošaljete na forenzičko testiranje.“
Najveći stručnjak za taj period u SAD-u, a vjerojatno i u svijetu,
jest Jamie Martin iz tvrtke Orion Analytical.
Nisam imala povjerenje u njegove metode.
Bilo mi je veoma upitno to što Jamie Martin radi potpuno sam.
Nije imao suradnike, asistente ni laboratorijske tehničare.
Ništa. Bio je samo on.
Knoedler i Ann Freedman skrivali su to izvješće.
Nisu nam ga dali sve do siječnja 2009.,
a kada konačno jesu,
izostavili su posljednje četiri stranice, koje su bile najvažnije.
Uklonili su mnoge navodno povjerljive informacije.
Bilo je prepuno pitanja i pogrešaka
i bilo je teško povjerovati da pristupaju tomu s poštenjem.
Iz izvješća je bilo jasno da su slike krivotvorene.
Bilo je svakakvih anomalija,
Pigment je bio emulzija akrilnih polimera.
Motherwell je takve boje počeo upotrebljavati
tek 1961. ili 1962.
Na platnima su prije tih slika bile neke druge
koje su izbrušene električnom brusilicom,
što se nimalo ne poklapa s Motherwellovom praksom.
Ann je tvrdila
da je E. A. Carmean iznio neke tvrdnje koje su po meni bile besmislene.
Na primjer, na Motherwellovim slikama bilo je pigmenata
koji su izumljeni tek godinama poslije.
Carmean je rekao: „Možda su dospjeli na slike kod kolekcionara.“
Ali on nije bio slikar.
Tad sam razmislio o tome koje su nam opcije
i shvatio da se tu radi
o velikoj prijevari
te sam odlučio prijaviti to FBI-u.
Bilo je to
strašno ratoborno.
Tako me prijaviti FBI-u,
meni iza leđa.
Meni se činilo očiglednim da je znala
ili trebala znati da su to krivotvorine.
Kako bi pomoglo da joj kažem da ću prijaviti to?
Jack je mogao razgovarati sa mnom
i reći mi što ga muči u pogledu tih umjetnina.
-Zar nije to učinio? -Pa i ne baš.
Optužio me pred drugima.
To nije uviđavan razgovor.
I nije ga bilo briga za mene.
„Ann, ovo je problematično. Ne želim da imaš problema.
Bože, isprva sam mislio da su slike prave.
Mislim da sam se prevario.
Mislim da se ti varaš.
A znam da imaš dobre namjere jer te poznajem.
Znamo se već godinama.“
Postoji način da se o tome ljudski porazgovara.
Ali nije bilo tako.
To je bio napad.
Na kraju jesu
došli do točnog…
Pardon, točnog odgovora.
No kako su to učinili
i kako su pokušali uništiti…
moj ugled…
To je već druga priča.
MINISTARSTVO PRAVOSUĐA FBI
Znao sam da će slučaj biti velik.
Ili su sve slike prave, ili su krivotvorene.
Dakle, ili se radi o krivotvorinama u vrijednosti 80,7 milijuna dolara,
što bi bila najveća prijevara s umjetninama u povijesti SAD-a,
ili se radi o nevjerojatnoj zbirci,
koja treba biti izložena da je svi vide.
Nakon što sam s potpunom sigurnošću otkrio da su lažne,
znao sam da je riječ o golemom slučaju.
Rekla je da su pogriješili.
Da se varaju, da to nije točno.
Stoga sam joj dala do znanja da moramo dati sve od sebe
da dokažemo da su slike prave.
Ako ste žrtva prijevare u koju zbilja vjerujete,
kad se pojave dokazi protiv vas, vjerojatno ćete im se opirati.
U tom trenu nećete posumnjati i reći: „Prevario sam se.“
Reći ćete: „Ne, potpuno imam pravo!“
Taj psihološki proces proizlazi iz kognitivne disonance,
što znači da se vaša percepcija svijeta i dokazi ne poklapaju.
Smatrala sam
da zbog optužbe više ne bismo trebali surađivati.
Ali to nije značilo da mislim da je optužba točna.
Bila je uvjerena u te umjetnine sve dok više nije mogla biti.
Držala se tog uvjerenja koliko god je mogla.
Meta nam je bila Glafira Rosales.
I uvijek nastojiš otkriti tko je još kazneno odgovoran,
ali ona je ta koja je donijela slike u galeriju.
Ne znaš je li i ona sama prevarena,
ali sve dok je ne oslobodiš sumnje, ona ti je glavni osumnjičeni.
Kad mi je Ann Freedman rekla za Glafiru Rosales,
odmah smo angažirali privatne istražitelje
da je istraže.
I za tjedan-dva otkrili su da živi
s Joséom Carlosom Bergantiñosom Díazom.
A on je 1999. optužen za preprodaju ukradenih slika.
YUKAKO TARUMI 2001. JE PODNIJELA TUŽBU PROTIV BERGANTIÑOSA I ROSALES
Ako neprofitna organizacija može angažirati privatnog istražitelja
i otkriti to, Ann Freedman i Knoedler vjerojatno su učinili isto to.
Galerija je važna jer djeluje kao posrednik u prodaji.
Ono u što nisam siguran jest jesu li sudjelovali u prijevari
ili su i sami prevareni?
Je li im Glafira lagala?
Ili je istina negdje između?
U javnosti se ništa nije znalo
o slučaju galerije Knoedler
ni o ikakvim sporovima u vezi s autentičnošću djela koja su prodavali.
Jedina novinska priča koju ste mogli pročitati, što ja i jesam,
bila je vijest o tome da Ann Freedman više ne radi za Knoedler.
Očito su je ispitivali o tim slikama.
Tad je joj već i uručen sudski poziv.
Stoga je od samog početka bilo jasno
da FBI i državno odvjetništvo istražuju to.
Bilo je jasno da žele znati što je Ann učinila.
Zatražili su moju ostavku.
Nisam htjela otići.
I molila sam ih da mi dopuste da ostanem, čak i bez titule direktorice
i predsjednice, čak i bez plaće.
Na prepad sam pozvana na sastanak
i rečeno mi je da me smjesta šalju na dopust.
Nisam dobila otkaz
jer bi to imalo posljedice.
Dopust.
Jesu li rekli zašto?
Situacija je bila teška. Mislili su da je tako najbolje.
I nikad neću zaboraviti kad je Michael rekao:
„I možda ćeš se vratiti i to će biti u redu, a možda se nećeš.“
Odgovorila sam: „Michael, koje će biti obrazloženje?
Što da kažem?“
A on je rekao: „Samo reci da ti se vratio rak pluća.“
Rekla sam: „Molim?“
„Da, reci da se vratio i da si uzela slobodno.“
Samo sam…
Mislim, nisam se rasplakala ili razljutila. Samo sam rekla:
„U redu.“
Odveli su me dolje
i rekli mi da si uzmem torbicu
i da će vjerojatno kišiti, pa da mogu uzeti kišobran.
Oprostila sam se.
I automatski sam rekla:
„Hvala.“ Bonton se oglasio sam od sebe.
To je bio taj dan.
Tog se dana dogodilo još nekoliko neobičnih stvari, ali…
I nije kišilo.
Kad je Ann Freedman odlučila napustiti galeriju,
osjetio se njezin gubitak
jer je Ann bila izuzetno uspješna u svom poslu
te je bila poznata i cijenjena u svijetu umjetnina,
osobito među kolekcionarima.
NISAM OTIŠLA IZ KNOEDLERA ZBOG RAKA PLUĆA
Nisam znala što se točno dogodilo,
što je Michaela Hammera nagnalo da se okomi na mene,
ali bilo je očito da se upravo to zbiva.
Dobivao je informacije s vrha galerije Hammer
o tome da će Ann možda imati problema zbog cijele situacije.
Zato se odmakni od nje i pusti je da sama propadne.
PROPAST 2011.
Pierre Lagrange
i slika „Srebrni Pollock“.
To je bila prva tužba.
KOLEKCIONAR KAŽE DA JE POLLOCK LAŽAN
Pierre Lagrange se razvodio
i razvod je bio veoma dramatičan.
Čini se da parovi pri razvodu uspiju podijeliti
kuće, djecu i jahte, ali ne i umjetnine.
Lagrange je pokušao prodati sliku na dražbi.
Sotheby's je odbio preprodavati te slike jer je provenijencija dovedena u pitanje.
Stoga je Lagrange angažirao jednog cijenjenog stručnjaka
da analizira pigment njegove slike.
I otkrio je da je korištena žuta boja
koja se počela prodavati tek 1970.
Ljudi u svijetu umjetnina znaju
da je Pollock umro u automobilskoj nesreći 1956.
I gotova priča!
Ovako je to bilo… Pierre Lagrange došao je u Knoedler,
a oni su ga blokirali.
„Ne moramo razgovarati s tobom.
Otišlo je u zastaru. Nemamo veze s tim. Odlazi.“
Ako želite da vas netko tuži, postupite tako.
Otjerajte ga.
Inzistirao je na sastanku s Ann u Carlyleu.
O, moj Bože…
Uranila sam, naravno.
Bilo je 17 ili 17.30 sati.
Znala sam kako Pierre izgleda, valjda iz fotografija.
Ustala sam od stola i prišla mu da se rukujem s njim i rekla:
„Pierre Lagrange, ja sam Ann Freedman. Drago mi je.“
A on je s naglaskom rekao:
„Vidjet ćemo koliko će vam biti drago!“
Bio je raspaljen.
Ann se trudila održati atmosferu ugodnom.
A onda je počeo vrištati iz sveg glasa:
„Zapalit ću te!
Razumiješ li?
Zapalit ću te
i ostat ćeš bez svega!
Bit će gotovo!
Završit će u medijima i propast ćeš!“
A Lagrange tvrdi da je Ann Freedman na to rekla:
„Ne uzrujavaj se, Pierre,
pokušat ću naći drugog kupca za tu sliku.“
Je li mit ili istina da ste rekli: „Naći ću drugog kupca.“
Mislim da nisam izgovorila tu rečenicu.
Na što je Lagrange rekao, „Čekaj malo,
ja ću se izvući i dobiti svoj novac,
a neki će drugi kolekcionar biti nasamaren?“
Moguće je da sam rekla:
„Vjerujem u tu sliku
i znam da želiš da je prodam.
Vidjet ću što mogu.“
Važno je upamtiti da je Ann Freedman tad još uvijek tvrdila da su slike prave.
Moje je mišljenje da je znala da su to krivotvorine,
ili je bar trebala znati.
I to bi, između ostalog, bila strategija za prikrivanje te toga.
E-PORUKA KOLEKCIONARA D. MIRVISHA
Smatrala je da nam treba vlastiti stručnjak
koji će procijeniti pigmente.
Nipošto nije kanila zaključiti
da je Lagrange točno prepoznao sliku kao krivotvorinu
na temelju jedne znanstvene analize.
LAGRANGE TUŽI GALERIJU
Kad je Lagrange galeriji Knoedler zaprijetio tužbom,
galerija Knoedler zatvorena je.
GALERIJA KNOEDLER ZATVORENA NAKON 165 GODINA
Naravno, to je izgledalo kao da zatvaraju galeriju zbog tužbe.
Michael Hammer sasvim je sigurno imao mnogo novca
pa je razumno pretpostaviti
da je znao da snosi velik dio pravne i financijske odgovornosti
pa je počeo razmještati svoju imovinu da je zaštiti.
Shvaćao je što bi se moglo dogoditi.
Ta odluka nipošto nije bila reakcija
na spletku Glafire Rosales.
Bila je to poslovna odluka
koja se temeljila na prihodima galerije
i koja se razmatrala već više od godinu dana.
ISTRAGA MOGUĆIH KRIVOTVORINA
TUŽIO GALERIJU
FORENZIČKA ANALIZA
Bilo je to 1. prosinca 2011. Dobro se sjećam.
Otvorila sam New York Times.
Tog sam se jutra spremao vježbati.
Ušao sam u našu spavaću sobu i vidio Eleanore…
-Plakala si i tresla se… -Tresla sam se.
GALERIJA KNOEDLER
NAGLO ZATVORENA U SRIJEDU
Odmah smo shvatili da je to loša vijest.
Primila sam dojavu da se provodi istraga,
da FBI provodi istragu.
Bio sam u šoku.
To me šokiralo.
Nije me šokiralo.
O, moj Bože, pa koliko je to godina trajalo?
Mislim da ljudi nisu mogli odvratiti pogled.
Bio je to čisti horor.
U tom sam trenu znala da imamo krivotvorinu.
Bez imalo sumnje.
USPON I PAD KNOEDLERA
Nisam se skrivala pod plahtom, da tako kažem.
Bio je to kovitlac razgovora s ljudima koji su imali pitanja.
Odgovarala sam najbolje što sam mogla. Nisam znala što se sprema.
„ZDUŠNO OPOVRGAVAM OPTUŽBE DA SAM U TOJ PRODAJI IKOGA ZAVARALA.
U TO SAM VRIJEME VJEROVALA DA JE POLLOCK AUTENTIČAN,
A VJERUJEM TO I DANAS.“
9. PROSINCA 2011.
I dalje laže.
I rekla je da je slika nedvojbeno prava.
„Dajte mi nekoliko dana i otkrit ću ime
prodavača iz Švicarske.“
Rekao sam: „U redu. Bolje vam je da mi brzo javite.“
I nikad me više nije nazvala.
Htjela sam učiniti sve što mogu, ama baš sve,
da se slike istraže kako treba.
DRAGA GLAFIRA, PIŠEM TI OD SRCA.
Stoga sam rekla i svojim odvjetnicima da želim to učiniti.
S GODINAMA SMO RAZVILE POVJERENJE JEDNA U DRUGU.
ŽELIM DA SE ISTINA OTKRIJE
I NADAM SE DA ĆEŠ MI POMOĆI U TOME.
PRIZNANJE 2013.
Samo je Glafira Rosales čitavo vrijeme bila u SAD-u.
Uhitili smo je kod kuće, na Long Islandu.
Smatrali smo da će pobjeći pa je sudac nije pustio uz jamčevinu.
Isprva sam istragu vodio
isključivo kao prijevaru umjetninama.
I nalazio sam dobre dokaze u prilog tomu,
ali ne dovoljno čvrste za osudu
prilikom suđenja pred porotom.
Stoga sam razmotrio slučaj iz drugog kuta.
Novac je iz galerija u New Yorku odlazio
na račune u Španjolskoj.
Zatim je 90 % novca trebalo ići obitelji koja je navodno vlasnik slika,
a ona je kao posrednica trebala zadržati 10 %.
Brzo sam uspio otkriti da je zadržala sav novac.
Iz toga sam saznao dvije stvari. Kao prvo, obitelj ne postoji.
I kao drugo, to joj je prihod.
To su milijuni dolara prihoda.
Stoga smo istražili je li prijavila strani bankovni račun
i je li prijavila to kao prihod.
Nije.
Stoga smo je optužili i za utaju poreza,
što nam je dalo veliku prednost.
Ne samo da je utajila porez, već je i činjenica da je zadržala novac
bila dokaz da zna da sa slikama nešto ne valja.
Već je mjesecima bila u pritvoru.
Pred njom su potencijalno bile godine zatvora zbog utaje.
Mislim da se slomila.
Znala je da neće preuzeti krivicu za sve druge
i da bi nam mogla pomoći s istragom
tako da nam, između ostalog, kaže tko je naslikao slike.
A to je i učinila.
Zove se Pei-Shen Qian.
Nestao je iz svog doma u New Yorku
kad su se počele javljati vijesti o prijevari krivotvorinama.
Iznenadilo me što je slike radio profesor matematike
u Queensu.
Našli smo mnogo dokaza.
Pronašli smo omotnicu na kojoj je pisalo „Mark Rothko čavli“.
Našli smo knjige o raznim temama.
Našli smo boje i raznorazne materijale
koji su se savršeno poklapali
s krivotvorinama koje je izrađivao za Glafiru.
Da niste upoznati sa situacijom,
mislili biste da čovjek samo voli slikati. A i volio je slikati.
Qian je priznao da je krivotvorio potpis slikara koje je kopirao,
no kaže je da ga je zapanjilo što su toliki stručnjaci mislili
da su njegove krivotvorine prave slike Rothka i Pollocka.
Qian je nekoliko mjeseci nakon intervjua optužen
za krivotvorenje potpisa slikara i laganje istražiteljima.
Ne znam jesu li mu dojavili da dolazimo ili ne
jer, upamtite, znao je da je Glafira uhićena.
To je bilo javno.
Stoga nagađam da je ubrzo pobjegao.
A u Kini više nismo mogli do njega
jer Kina kineskog državljanina neće izručiti SAD-u.
Primila sam poziv u vrijeme ručka.
Rečeno mi je da je Glafira upravo priznala
da je istina
da su slike
sve bile krivotvorene.
Gotovo 20 godina svoje karijere posvetila je
istraživanju, razmatranju, izlaganju i prodavanju tih djela.
I u trenu, u hipu,
sve se to raspalo.
Zamislite da tako velik dio svoje karijere i toliko vremena
posvetite nečemu za što se ispostavi da je velika prijevara.
Užasno.
Sve te godine napredovanja i vjerovanja…
Za mene bi to bio trenutak
u kojem bi mi se dotadašnji život raspao.
Sve što sam govorila
i čitav moj svijet jednostavno su se raspali.
Mislim da je imala mnogo loših dana, ali taj je možda bio najgori.
Morala sam se pribrati i odlučiti što ću u pravnom pogledu.
SUDIONICI PRIJEVARE UMJETNINAMA
PROTIV ANN FREEDMAN I GALERIJE KNOEDLER POKRENUTO JE DESET PARNICA
DEVET IH JE RAZRIJEŠENO NAGODBOM
JEDNA JE ZAVRŠILA NA SUDU
Imam 75 godina. Imao sam posla s ljudima diljem svijeta
u teškim poslovnim situacijama,
a ovo su najgori s kojima sam ikad imao posla.
De Sole su htjeli svoj novac.
Prije suđenja im nije ponuđen povrat novca.
Njihova je ponuda bila naprosto apsurdna.
Rekoh: „Dobro, borit ćemo se.“
SUĐENJE 2016.
Domenico De Sole tužio je galeriju, makar bila zatvorena,
i Michaela Hammera, koji je i dalje bio vlasnik,
i samu Ann Freedman.
De Sole nisu samo htjeli da im se vrati novac.
Zapravo su htjeli da se pročuje za to jer su bili strašno ljuti
i smatrali su da Ann Freedman nije samo nevina žrtva,
već da ih je svjesno prevarila.
Naravno, to je imalo veze i s pozicijom g. De Sole u Sotheby'su.
Kako se usuđuju njega prevariti?
Reklo bi se da je to bila osvetnička pravda.
Jedino što je htio
bilo je rat.
PRIJEVARA TEŠKA 8,3 MILIJUNA
Suđenje se održalo u ceremonijalnoj sudnici
u Južnom okrugu New Yorka, koja je velika.
Sudnica je bila dupkom puna.
Domenico je bio bijesan kao bik.
Kad je sjedio s odvjetnicima,
stalno je gestikulirao publici iza sebe, kao da govori:
„Možete li vjerovati?“
A ja sam čitavo vrijeme strijeljala Ann Freedman pogledom.
Eleanore je tijekom svjedočenja bila vrlo emotivna.
Govorila je o tome kako su se osjećali kad ih je izdala
osoba kojoj su vjerovali.
Rekla je da je ljuta i tužna i da joj je slomljeno srce.
Vrlo sam osjećajna osoba.
Plačem i u sretnim i u tužnim situacijama.
Ali to mi je sve otvaralo stare rane
i nadam se da je porota znala da sam iskrena.
Mislim da je to bila samo dobra gluma.
Pa nije im Ann Freedman bila bliska prijateljica.
Jednom su otišli u Knoedler.
Bile su to bolne emocije
i htjela sam ih pokazati jer su bile stvarne.
Bilo je čak i nekih smiješnih trenutaka.
Na primjer, jedan lažni Rothko čitavo je vrijeme bio u sudnici
i raspravljalo se o tome
bi li dolje trebao biti manji kvadrat ili veći kvadrat
jer Rothko bi veći stavio dolje.
I to je bilo apsurdno
jer smo svi znali da to nije Rothkova slika,
ali smo ipak raspravljali o tome je li okrenuta kako treba.
Bio je to smiješan trenutak tipičan za modernu umjetnost.
Je li slika naopako?
Je li ova krivotvorina naopako?
Nepobitna je činjenica bila da su se prodavale krivotvorine.
I to ih nije prodavala neka starica na cesti,
nego sofisticirana galerija.
Kad krenete od toga, voda vam je već došla do ušiju.
Organizirao sam više fokus-grupa
kako bih shvatio što ljudi misle o tome.
Na obranu su potrošili čitavo bogatstvo.
Ovo nije prvi put da čujem
da su organizirali razne probe i testiranja.
Netko je i mene glumio. Mi to nismo radili.
Iz fokus-grupa smo saznali da će biti napeto.
Poslušali bi jednu stranu
i rekli da će presuditi u korist tužitelja.
Onda bi poslušali mene i rekli:
„Postoji i druga strana priče.”
Smatralo smo da imamo daleko bolje izglede.
Znali smo da su činjenice i zakon na našoj strani.
Sudeći po onome što je moj odvjetnik rekao
i što je očito vjerovao,
mogli smo pobijediti.
Hvatali su se za slamke.
Zbilja nisu imali nikakve temelje za obranu.
I odvjetnici su pokušavali svaliti krivicu na Domenica
zbog toga što je svojedobno bio odvjetnik.
Rekli su mu: „G. De Sole, trebali ste to znati, pa odvjetnik ste.“
A on ih je pogledao i rekao:
„Nisam ja odvjetnik. Prodajem torbice.“
Stručnjaci koje su dovodili kao svjedoke
našli su se u neugodnom položaju.
Pozvali su Christophera Rothka u Knoedler
da pogleda navodnu sliku svog oca.
Pola ju je sata gledao, uzduž i poprijeko,
i rekao da je predivna.
Teško je zamisliti da netko smatra da je slika lažna,
a onda kaže da je predivna.
ZAŠTO JE TEŠKO PREPOZNATI LAŽNOG ROTHKA
Znao je da Knoedler prodaje umjetnine. Što je mislio, zašto su ga pozvali?
Da, bila je predivna. No to ne znači da je autentična!
Slike su bile dobre. Zavarale su mnoge ljude.
I Ann Freedman zna
da komentar o ljepoti slike nije potvrda o autentičnosti.
ROTHKOV SIN PORIČE POTVRĐIVANJE
Drugi je stručnjak rekao: „Pa, nisam rekao da je slika autentična.“
No tijekom suđenja se otkrilo da je zatražio sliku
kako bi je uvrstio u izložbu koju je organizirao.
Onda su ga na suđenju pitali:
„Tražite li obično slike koje smatrate lažnima?”
„Naravno da ne.”
Izmotavali su se.
Bilo je strašno očito da se samo pokušavaju izvući.
Neki su poricali izjave koje su napisali u e-porukama,
a kad bismo im ih pokazali,
tvrdili su da napisano zapravo ne znači to što znači.
Bilo je veoma teško samo sjediti i slušati
takve bezočne laži.
OTKRILI STE PRAVO BLAGO
Ann je pogledala tu hrpu dokumenata na koje se oslanjala
i u kojima je pisalo: „Ne sumnjam u autentičnost ovog ili onog djela.“
I pitala se:
„Gdje ste sad kad vas trebam?“
Čudi me što nitko
nije priznao da je pogriješio.
Nitko osim Ann.
Naravno, najdramatičniji trenutak bio je
kad je g. Anfam pod prisegom rekao
da nikad nije ni vidio sliku.
To je bilo zbilja nevjerojatno.
Nije vidio sliku uživo.
Ann Freedman mu je samo poslala fotografiju.
Posljednji je svjedok bila računovotkinja galerije.
Ona je sudu obrazložila financije galerije.
A iz financija je bilo jasno
da bi bez prodaje tih krivotvorina u vrijednosti od 80 milijuna dolara
Knoedler imao milijunske dugove.
Dakle, već im se desetljećima posao svodio na prodaju krivotvorina.
Tu se već pojavila mogućnost kaznene odgovornosti.
Ann Freedman i Michael Hammer
osobno su profitirali od prodaje krivotvorenih slika.
FREEDMAN POVEĆANA PLAĆA I UDIO PRIHODA
Nisam se bavila troškovima.
Nisam baš mnogo vremena provodila
na takozvanom računovodstvenom katu.
U 13 GODINA SLIKE PRODANE ZA 70 MILIJUNA
KNOEDLEROVA ZARADA: 33 MILIJUNA
Po meni je to bio dokaz krivnje.
PROVIZIJA ZA FREEDMAN: 10 MILIJUNA
Postalo je očito
da se Hammer galerijom služio kao vlastitim novčanikom.
Službenom je karticom plaćao putovanja u Pariz sa suprugom
i kupio Mercedes za 500 000 dolara.
Mislim da većina ljudi ni ne zna
da postoji Mercedes koji toliko košta.
Michael je uvijek bio
vrlo entuzijastičan i uzbuđen
u pogledu mojih otkrića tih djela.
Teško je zamisliti da ti ljudi iz Knoedlera
nisu znali ništa o tome.
Smatramo da su odluke dolazile s vrha.
To je potpuno netočno.
I tvrditi suprotno
bilo bi posve nerazumno i neistinito.
Dapače,
to je uvreda nasljeđu obitelji i svemu što su učinili.
Poslušali smo sve te svjedoke,
a onda su i Ann Freedman i Michael Hammer
imali priliku svjedočiti.
Ann je izgledala kao i inače,
odjevena u sivo, spuštene glave.
Michael Hammer ušao je u sudnicu
odjeven u plavi baršunasti sako
i žućkastosmeđe hlače,
potpuno preplanuo
i duge bijelo-zlatne kose.
A govorimo o veljači u New Yorku.
Sudnica je bila prepuna.
Nije bilo mjesta za sjedenje.
Znali smo da će tog dana suđenje doseći vrhunac
i da će biti veoma ružno.
Mislim da Ann Freedman i Knoedler
nisu imali šanse za pobjedu.
I mislim da Ann Freedman nije htjela da parnica završi na sudu
i nipošto nije htjela svjedočiti jer su se nagodili
otprilike sat vremena
prije zakazanog svjedočenja Michaela Hammera.
Sudski izvjestitelj ili tko već ušao je i objavio
da je suđenje završeno.
Gotovo!
Ann Freedman i Michael Hammer znali su da mogu i pogoršati situaciju.
Da su svjedočili,
možda bi snosili kaznenu i pravnu odgovornost,
pa su odlučili izvući se na vrijeme.
Mislim da sam jasno i glasno iznio svoje argumente.
Obavio sam svoju dužnost
i razotkrio sam prijevaru.
I u tom je trenu bilo logično nagoditi se.
Meni je to izgledalo kao da…
Upravo tog dana kad sam trebala svjedočiti,
oni se odluče nagoditi?
Nisu htjeli da obrana kaže svoje.
Neću reći da nisu htjeli da Ann Freedman svjedoči,
ali mislim da su to ljudi čekali.
Itekako bih rado čula kako ih proglašavaju krivima.
Gajim snažne osjećaje prema tome.
I možda bi bilo težih posljedica
za Ann Freedman, Michaela Hammera i galerije
da je donesena presuda o krivnji.
Nisu htjeli odustati od nagodbe za koju su smatrali da je poštena
i kad su dobili ponudu za nagodbu za koju su smatrali da je poštena,
nagodili su se.
Kako je vaša klijentica?
Ispričavam se.
Rosales je jedina bila u opasnosti od zatvorske kazne.
Na kraju je osuđena na vrijeme već provedeno u pritvoru,
nekoliko mjeseci.
ROSALES SE RASPLAKALA NAKON NAGODBE
Neki su bili razočarani Glafirinom kaznom,
ali sagledajte to u kontekstu svega što smo uspjeli postići.
Mislim da je to bila i sučeva logika.
Nećemo tu jednu osobu natjerati
da snosi čitavu odgovornost samo zato što se tako poklopilo,
a jedina je priznala i surađivala.
To što Glafira nije svalila krivnju na Ann govori nam nešto o njoj.
Kad nastojiš izbjeći krivnju i dobiti blažu kaznu…
IZBJEGLA ZATVOR
…za tebe je bolje da optužiš što više ljudi.
Osoba u takvom položaju pod golemim je pritiskom
da svali krivnju na druge i da radi toga laže ili izmišlja.
Je li se izvukla?
Ne znam. Ostala je bez novca.
Bila je u zatvoru, a i bila sam u sudnici
onog dana kad su je doveli u lancima.
Ona je na neki način bila u središtu,
ali je ujedno bila i pijun u svemu tome.
Trgovkinju umjetninama Glafiru Rosales
sutkinja Katherine Polk Failla osudila je na devet mjeseci kućnog zatvora.
Pozvala se na argumente obrane da je Rosalesino ponašanje
posljedica zlostavljanja od strane dečka,
koji je orkestrirao spletku.
Ponekad bih digao ruku na nju.
Svađali smo se,
ali razumio sam je i opraštao joj jer sam znao
da će joj to biti obrana kad bude svjedočila.
Koliko znam, trenutno je na Long Islandu.
Morala se odreći imovine u svrhu odštete.
I, koliko znam, ne bavi se umjetninama.
NAKON PREGLEDAVANJA DOKAZA,
JAVNI TUŽITELJ ODLUČIO JE NE KAZNENO GONITI ANN FREEDMAN
Htio sam znati mogu li uvjeriti dvanaestero ljudi,
izvan razumne sumnje,
da su u galeriji, tko god da je prodavao slike,
znali da su slike krivotvorene.
Nije znala da prodaje krivotvorine.
Potpuno sam uvjeren u to.
Sjedila sam u njezinu uredu i dogovarala kupnju s njom,
a ona nam je lagala.
Ona je kriva.
Ann Freedman nije žrtva. Preprodavačica je.
Rekla bih da je počinila tipične biblijske grijehe
oholosti i pohlepe.
Ili je bila u dosluhu s Glafirom Rosales,
ili je bila strašno glupa.
Zamislite da ste u njezinoj koži,
korak po korak.
Lako je biti general poslije bitke i reći:
„Pogledaj sve ove sumnjive naznake koje su se javljale kroz tih 14 godina.“
Kako kod kuće možeš imati izvješenog krivotvorenog Jacksona Pollocka
na kojem je ime pogrešno napisano,
i to deset godina, ili koliko ga je već dugo Freedman imala?
Što se Ann tiče, pitanje je koliko je u to vrijeme znala?
Sve ovo što se kasnije saznalo
nije relevantno.
Zaključili smo
da ne možemo to dokazati izvan razumne sumnje.
Bili su pošteni,
uzeli su sve u obzir i nisu podigli optužnicu.
Zapanjujuće mi je da je nisu kazneno gonili.
Ne znam. Mislim…
Čudi me što…
Čudi me čitavo to…
Jednostavno sam začuđen.
To je misterij i strašno me frustrira.
U POTRAZI ZA DVOJICOM BJEGUNACA
José Bergantiños Díaz uhićen je u Španjolskoj
po američkom uhidbenom nalogu te je oslobođen dok čeka izručenje SAD-u.
Poriče bilo kakvo kazneno djelo te je novinarima rekao
da nije zabrinut zbog optužbi.
Ne možemo im ništa jer su španjolski građani
i moramo proći postupak izručenja u Španjolskoj,
a Španjolska je nažalost odlučila da nam ih neće izručiti.
ODBIJENO IZRUČENJE
LUGO, ŠPANJOLSKA
Carlose, kako to da ste odlučili vratiti se u Španjolsku?
Pa, oduvijek sam bio kod kuće u Španjolskoj
i oduvijek imam korijene u Španjolskoj.
-To nema veze s onime? -Ne.
Uloženi su napori
da se Bergantiños vrati u SAD
i da mu se sudi.
Dosad ti napori nisu bili uspješni.
G. Bergantiños nevin je dok se ne dokaže suprotno.
ODVJETNIK
Ne treba mu suđenje da dokaže nevinost.
Samo da pravno razjasnimo,
vaš je stav
da je za sve što se dogodilo s galerijom Knoedler
kriva isključivo Glafira?
Pa, reći ću samo…
Ne.
Ne sviđa mu se to pitanje. Dobro.
Nikad nisam bio osobito ambiciozan, Glafira je bila ambicioznija od mene.
Opraštam joj
i ona je majka moje kćeri
i želim joj sve najbolje.
Znam da joj je bolje nego meni.
NAKON INTERVJUA
BERGANTIÑOS JE REDATELJU POKUŠAO PRODATI „HARMONIKU BOBA DYLANA“
Plati mi koliko možeš. Prava je!
Pa naravno!
Ovo je neslužbeno.
ŠANGAJ, KINA
Zdravo, ima li koga?
Zdravo! Dobar dan!
Zdravo, snimamo dokumentarac.
Poznajete li starca koji živi ovdje? Zove se Qian Pei-Shen.
-Možete provjeriti gore. -Gore?
-Gore, uza stube. -Dobro.
Zdravo, gospođo!
Zanima nas poznajete li starca Qiana Pei-Shena?
Qian Pei-Shen?
Ja sam Qian Pei-Shen.
Što? Vi ste Qian Pei-Shen?
Zdravo. Snimamo dokumentarac
o jednom šangajskom umjetniku.
Biste li nam odgovorili na pitanja?
Šangajski umjetnik…
Jeste li koga kontaktirali? Imate li dogovor?
Želimo razgovarati s g. Qianom.
Tko vam je dao ovu adresu?
Već je star. Ne želi davati intervjue.
GĐA QIAN PEI-SHENOVA SUPRUGA
Jer sad je samo kod kuće
i slika za sebe.
Više ne prodaje svoje slike.
Nije mi bila namjera da se moje lažne slike prodaju kao prave.
To su samo imitacije koje služe kao ukras.
Pei-Shen je znao što se radi s njegovim slikama.
Kao prvo, potpisivao ih je imenima slikara.
U našoj je branši lažno potpisivanje slike
pravna definicija krivotvorenja s namjerom varanja.
Čudi me što je kineski slikar uspio otići iz SAD-a,
što imigracijska služba nije upozorena. Znali su tko je on.
Pei-Shen se vjerojatno nikad neće vratiti u SAD. To mu ne bi bilo pametno.
To je šteta jer se proslavio time,
a nije snosio posljedice.
Veoma je teško prodrijeti u nečiji um.
Nitko osim Ann Freedman ne zna što jest ili nije vjerovala.
Ne samo da Ann Freedman nije optužena,
nego se i dalje bavi tim poslom. I dalje
vodi galeriju.
Mislim si: „Zbilja? Nakon toga nećeš promijeniti karijeru?“
Nevjerojatno mi je da i dalje prodaje i ima galeriju
i da je ljudi i dalje žele angažirati.
-Biste li vi kupili sliku od nje? -Ne.
Ne kanite u bliskoj budućnosti kupiti umjetninu od Freedman?
Ne.
To ponovno proživljavam i iznova se uzrujavam
samo kad šećem avenijom Madison
i vidim Ann Freedman kako sjedi za stolom u kafiću.
S jedne je strane to nevjerojatan slučaj
i misliš si kako je to neobično.
Ali se s druge strane zapitaš: „Je li to zbilja neuobičajeno?“
Koliko još takvih slučajeva ima za koje ne znamo?
Mislim da je skandal s Knoedlerom bacio sjenu.
Koliko će ta sjena potrajati, ne znam.
Sve dok se umjetnine budu skupo prodavale, bit će ovakvih velikih prijevara.
SVE VIŠE LAŽNIH REPRODUKCIJA
Uz porast cijena i pojavljivanje novih umjetnika
i novih uzbuđenja i otkrivenih blaga,
bit će i novih ovakvih slučajeva.
U KINI SMO OTKRILI I TVORNICU KOPIJA I KRIVOTVORINA
Mislim da je ovo u svijetu umjetnina dovelo do novog, pomnijeg razmatranja
problematike potvrđivanja autentičnosti umjetničkih djela.
Čini li svijet umjetnosti zbilja
sve što treba da riješi to pitanje?
To je priča o povijesti umjetnosti
i o tome kako bismo trebali razmišljati o umjetnosti.
Prije deset godina
slika iza mene bila bi vrijedna pet milijuna dolara.
Željeli su je imati neki od najvećih kolekcionara na svijetu,
a sad je u mom uredu.
Mogu je dirati. Ništa ne vrijedi.
I zapitate se o doživljavanju te umjetnosti.
Mijenja li se išta od toga zbog saznanja
da slika nije ono što tvrdi da jest?
GALERIJA MNUCHIN
Mislim da bi joj jedina zadovoljština bila da cijeli svijet vjeruje da je nevina.
Mislim da joj je to sad životni cilj.
Mislim da će me osuđivati zbog toga što sam učinila.
Griješila sam, naravno.
I spremna sam činiti sve što treba
da zaslužim povjerenje ljudi.
Pitajte ljude koji su na slike potrošili 80,7 milijuna dolara
je li im to dovoljno.
LOKACIJA NEKADAŠNJE GALERIJE KNOEDLER
Jedino što mogu jest…
nastaviti sa životom.
U SRPNJU 2019. NAGODBOM JE RIJEŠENA DESETA I POSLJEDNJA TUŽBA
U VEZI S KRIVOTVORINOM MARKA ROTHKA KUPLJENOM ZA 5,5 MILIJUNA DOLARA
GLAFIRA ROSALES TRENUTNO RADI KAO KONOBARICA U ZALOGAJNICI U BROOKLYNU
ANN FREEDMAN I DALJE PRODAJE UMJETNINE
Prijevod titlova: Matija Pospiš