Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- זהו סיפור אמיתי על אומנות מזויפת. -‬
‫- השמות לא שונו‬ ‫כדי להגן על חפים מפשע -‬
‫- כי לא כולם חפים מפשע. -‬
‫אף אחד לא רוצה ליפול בפח.‬
‫אומנות מפילה אנשים בפח.‬
‫אנחנו לא יודעים עד כמה.‬
‫שאלו פעם את מנהל מוזיאון ה״מטרופוליטן״,‬
‫״כמה יצירות מזויפות, לדעתך,‬ ‫תלויות על הקירות?״‬
‫הוא השיב: ״אין לי מושג״.‬
‫זה מביך.‬
‫ועוד יותר גרוע,‬
‫לדעתי, זו העובדה שהם לא מוכנים לקחת אחריות‬
‫ולהודות‬
‫שרימו אותם.‬
‫אני חושבת שקל מאוד לראות‬
‫איך נסחפתי כל כך‬
‫בהתלהבות סביב היצירות.‬
‫- ״אני הקורבן״:‬ ‫אן פרידמן והזיופים -‬
‫לטענתם, הם בטוחים‬ ‫שהיא הייתה מעורבת במזימה.‬
‫הם אומרים שאין להם ספק.‬
‫או שהיא הייתה מעורבת בזה,‬
‫או שהיא אחת מהאנשים הטיפשים ביותר‬ ‫שעבדו בגלריה אי־פעם.‬
‫לא מכרתי זיופים ביודעין.‬
‫הייתי משוכנעת שהם נכונים,‬
‫ומקוריים, ואמינים.‬
‫הייתי משוכנעת.‬
‫זה היה פתאומי מאוד בהתחלה.‬
‫זה התחיל בידיעה על סגירתה של גלריה נודלר.‬
‫וזה היה מזעזע, כי זה היה‬ ‫מוסד ותיק מאוד בעולם האומנות.‬
‫ואף אחד לא ידע את הפרטים, עד ש…‬
‫- מ.ה. מילר‬ ‫ניו יורק טיימס -‬
‫…התחילו לדלוף ידיעות על פרשת הזיופים.‬
‫…סקנדל שמונים מיליוני הדולרים‬ ‫שמסעיר את עולם האומנות הערב,‬
‫וגורם לאספנים לפקפק באמיתות האוצרות שלהם.‬
‫זו ככל הנראה תרמית האומנות‬ ‫הגדולה ביותר שהתגלתה אי־פעם‬
‫בתולדות ארצות הברית.‬
‫במקרה הזה, הזייפן יצר יצירות דומות לאלו‬
‫של כמה מהאומנים הבולטים ביותר באמריקה.‬
‫תרמית שנמשכה כמעט עשרים שנה.‬
‫מדובר במישהו שהייתה לו החוצפה להגיד…‬
‫ג׳קסון פולוק, מאת׳רוול…‬
‫״בוא ניקח כמה מהשמות הגדולים ביותר‬ ‫של אומנות המאה ה־20.״‬
‫ישנם אספנים שרכשו משהו‬
‫ששווה מיליוני דולרים…‬
‫יש לי הזדמנות לרכוש יצירה של רות׳קו?‬
‫…שלמעשה לא שווה כלום.‬
‫אנשים חשבו שהן יצירות מופת.‬
‫לפני שגילו שהן מזויפות, הם חשבו שהן‬ ‫יצירות מופת ותלו אותן במוזיאונים נחשבים.‬
‫ואחת הגלריות החשובות ביותר‬ ‫בתולדות ארה״ב עמדה במרכז הפרשה.‬
‫גלריה נודלר הייתה המכובדת ביותר בניו יורק,‬
‫בין היתר בזכות הוותק שלה.‬
‫הם שרדו את מלחמת האזרחים,‬
‫שתי מלחמות עולם,‬
‫את המאה ה־20 כולה…‬
‫הם סחרו בתחילה בציורי הציירים הגדולים,‬ ‫ומכרו לאנשים כמו ג׳. פ. מורגן,‬
‫הנרי קליי פריק,‬
‫הם מכרו למטרופוליטן.‬
‫הם מכרו ללובר.‬
‫בשנות השבעים המוקדמות,‬
‫ארמנד האמר, אחד התעשיינים והפילנתרופים‬ ‫הגדולים של ארה״ב במאה ה־20,‬
‫רכש אחוזים מגלריה נודלר.‬
‫נכדו, מייקל האמר,‬
‫רכש את השליטה בה בסביבות שנת 2001.‬
‫מייקל האמר השתלט למעשה על הגלריה‬
‫ומינה את אן פרידמן כמנהלת.‬
‫הייתי ב״נודלר״ במשך…‬
‫קצת פחות מ־32 שנה.‬
‫יצא לאן פרידמן שם‬ ‫של אחת שממש יודעת למכור אומנות,‬
‫שיש לה קשרים טובים עם אספנים.‬
‫זה היה הגג מעל ראשי.‬
‫עבדתי ב״נודלר״.‬
‫״נודלר״ היה ה־מקום. ה־מוסד.‬
‫וזו הייתה גלריה שהייתה עם היד על הדופק.‬
‫למרבה האירוניה,‬ ‫התקופה היחידה שהם קצת פספסו‬
‫הייתה האקספרסיוניזם המופשט,‬ ‫בשנות החמישים המוקדמות,‬
‫שהייתה בסופו של דבר, כמובן,‬ ‫התקופה שהביאה למפלתם.‬
‫במרכז התרמית עומדת, לדברי הרשויות,‬ ‫תושבת ניו יורק זו:‬
‫גלפירה רוזלס,‬
‫המתארת את עצמה כסוחרת אומנות.‬
‫גלפירה רוזלס הגיעה ל״נודלר״‬
‫כאלמונית מהרחוב,‬
‫עם יצירות מופת, כביכול,‬ ‫בתא המטען של הרכב שלה.‬
‫כן, מדובר במצבור ענקי,‬ ‫ששווה מיליוני דולרים,‬
‫של ציורים שלא היו מוכרים עד אז.‬
‫וכולם הגיעו מאותה אחת,‬ ‫גלפירה רוזלס המסתורית.‬
‫זאת הייתה סערה מושלמת,‬
‫וזה היה מאוד יוצא־דופן,‬ ‫שכמות כזאת של יצירות מזויפות‬
‫עברה דרך ״נודלר״, והפילה רבים כל כך בפח.‬
‫- התרמית מתחילה -‬
‫- ניו יורק, 1995 -‬
‫זה קרה,‬
‫למיטב זיכרוני, בשנת 1995.‬
‫ג׳ימי אנדרדה…‬
‫הוא היה מין ״נערתי ששת״.‬
‫הוא טיפל בכל מיני דברים שצצו.‬
‫נאמן. נאמן ביותר.‬
‫הוא סיפר לי שיש לו ידידה,‬
‫ידידה מיוחדת מאוד,‬ ‫שרוצה להראות לי יצירה של רות׳קו.‬
‫יום אחד, גלפירה רוזלס באה.‬
‫שמה לא היה ידוע לי באותו שלב,‬
‫אבל זה לא משנה. מעולם לא שמעתי עליה.‬
‫היא הייתה מנומסת,‬
‫לבושה היטב,‬
‫דיברה בנועם.‬
‫לא הייתה שום סיבה לבטוח בגלפירה רוזלס.‬
‫אף אחד לא ידע מי זאת.‬
‫לא היה לה שם טוב.‬
‫היא הייתה סתם גברת מלונג איילנד‬ ‫שנכנסה לגלריה יום אחד.‬
‫רוזלס הייתה מושלמת לתפקיד.‬
‫היא מסרה את כמות המידע המושלמת,‬
‫לא יותר מדי, לא מעט מדי,‬
‫מספיק בדיוק כדי שאן תתעניין,‬
‫וכדי שהקשר ימשיך להתקיים.‬
‫הייתה לה יצירה של רות׳קו על נייר,‬
‫עטופה ב…‬
‫בין יריעות קרטון, נדמה לי.‬
‫ושאלתי אותה אם אפשר לפתוח את האריזה.‬
‫ג׳ימי פתח את האריזה. לא יוצא דופן.‬
‫וחשבתי שהיצירה פשוט נהדרת.‬
‫פשוט נהדרת.‬
‫אם אפשר להתאהב בחפץ,‬
‫אני מתאהבת ביצירות אומנות.‬
‫אני יודעת שהיא לא אנושית, אז…‬
‫יש לזה גבול, אבל…‬
‫באמת התרגשתי‬
‫מיצירות האומנות האלה.‬
‫חתומה מאחור, מתוארכת… היא נראתה מצוין.‬
‫היה רגיל אצלי, באותה תקופה,‬
‫לשאול שאלות.‬
‫״את יכולה לספר לי עליה?‬ ‫מאיפה היא הגיעה? למי הייתה שייכת?״‬
‫והיא הבהירה היטב שהיא תחת הסכם סודיות,‬
‫ושאסור לה לחשוף את שם הבעלים.‬
‫בהדרגה החלו לצוץ פרטים מסיפור רקע.‬
‫״מר איקס״, לפי הגרסה הראשונה…‬
‫היא השתנתה בהמשך, אבל…‬
‫הגרסה הראשונה סבבה סביב ״מר איקס״.‬
‫משפחה עשירה מאוד.‬
‫הגיעו לארה״ב מאירופה.‬
‫הם נסעו למקסיקו.‬ ‫לא יוצא דופן, אחרי המלחמה.‬
‫הוא ואשתו באו לניו יורק.‬
‫הם רכשו ציורים‬ ‫דרך איש בשם אלפונסו אוסוריו.‬
‫אלפונסו אוסוריו גר בלונג איילנד.‬
‫הוא היה מעין פטרון של ג׳קסון פולוק.‬
‫הוא חיבר, כביכול,‬
‫בין האספן האלמוני לבין האומנים.‬
‫הם רכשו כמה יצירות.‬
‫זו לא היחידה, ישנן אחרות.‬
‫המקסיקני, למרות שלא אהב אומנות מופשטת,‬
‫לקח את כל הציורים למקסיקו.‬
‫איך בדיוק? בעגלה? כלומר…‬
‫לקח את כל הציורים למקסיקו,‬
‫ושם אותם, סגורים הרמטית, במרתף.‬
‫הוא העניק את היצירות לבן שלו,‬
‫״מר איקס ג׳וניור״.‬
‫ועכשיו, הבן שלו רוצה למכור אותן בזול,‬
‫מפני שלא אכפת לו מכסף.‬
‫ממתי לא אכפת לעשירים מכסף?‬
‫מניסיוני, לעשירים אכפת מכסף‬ ‫הרבה יותר מאשר לעניים.‬
‫זה מין סיפור כזה שיש בו כמה פרטים נכונים,‬
‫או אפשריים ומסקרנים, הייתי אומר,‬
‫ואדם תמים פשוט… נפל בפח.‬
‫ככה זה בכל תרמית, לא?‬
‫יש בה בדיוק מספיק כדי שאנשים יאמינו.‬
‫חשבתי ״אלוהים, איזו תגלית״!‬
‫המכירה מתחילה ב־33, 34, 35 מיליון דולר.‬
‫יש לי 36 מיליון דולר. 36 ממר סטפן. 36.‬
‫48 מצ׳רלי. 48.‬
‫תחום האומנות האקספרסיוניסטית המופשטת,‬ ‫בסביבות שנת 2000,‬
‫או 1998, השתגע לגמרי.‬
‫57 מיליון דולר. אליזבת מציעה כעת 57.‬
‫58.‬
‫תחום שהיה סביר‬ ‫נהיה תחום לוהט עד כדי גיחוך.‬
‫יצירות נמכרו בסכומים גבוהים פי עשרה מבעבר.‬
‫אומני האקספרסיוניזם המופשט היו למעשה‬ ‫האומנים האמריקאיים הראשונים‬
‫שפיתחו מוניטין בין־לאומי.‬
‫הקבוצה כללה את ג׳קסון פולוק, מארק רות׳קו,‬
‫ברנט ניומן,‬
‫לי קרסנר,‬
‫רוברט מאת׳רוול,‬
‫ו־וילם דה קונינג, כמובן.‬
‫הם לא ממש ציפו למצוא קהל,‬
‫למצוא אספנים.‬
‫ב־65 מיליון דולר, אם כן?‬
‫תודה!‬
‫בשל מחירי היצירות‬ ‫של האקספרסיוניזם המופשט כרגע,‬
‫מפתה יותר, אולי, לזייף יצירות שלהם.‬
‫ידעתי, לפי הסיפור, שהיצירות נרכשו‬
‫בשנות ה־50 המאוחרות וה־60 המוקדמות,‬ ‫בסכומים נמוכים מאוד,‬
‫וזה היה אמין.‬
‫האומנים היו עניים.‬
‫הם לא רק רצו למכור,‬
‫הם היו ממש נזקקים.‬
‫פולוק נאלץ לשלם בציורים במכולת,‬
‫או בחנות המשקאות.‬
‫אז הרעיון שבתקופה הזו,‬
‫מישהו רכש את היצירות במחיר זול,‬
‫אינו מפתיע.‬
‫ואל תשכח:‬
‫כש״מר איקס״ האלמוני רכש את הציורים, כיכול,‬
‫היצירות האלה לא היו יקרות.‬
‫הן נמכרו ב־5,000 או 10,000 דולר.‬
‫הציורים האלה לא הוצגו מעולם,‬
‫לא ידוע מה מקורם,‬
‫לא נלווית אליהם ניירת של ממש.‬
‫מוֹצָאוֹת. זה המפתח כאן.‬
‫צריך לדעת מניין בא הציור.‬
‫״ מוֹצָאוֹת״. ההגדרה הפשוטה של המונח‬ ‫היא ״תולדות הבעלות״.‬
‫באופן אידיאלי, הרעיון הוא להתחקות‬ ‫אחר היצירה, מן הבעלים הנוכחי‬
‫כל הדרך אחורה, עד לסטודיו של האומן.‬
‫לכל הפחות, הייתה צריכה להיות ניירת‬
‫שתראה מתי היצירה נוצרה, ולמי היא נמכרה.‬
‫ייתכן שחלק מהניירת נמצא אצל האחות,‬ ‫אבל קרוב לוודאי שהניירת אבדה.‬
‫היה לה סיפור מוכן, אין ספק.‬
‫זה סתום לחלוטין.‬
‫הם לא היו צריכים לקבל את זה בתור מוצאות.‬
‫היית חושב שאחד מהציורים, לכל הפחות,‬
‫היה מופיע ברקע‬ ‫בתצלום של האומן בסטודיו שלו.‬
‫לעתים ניתן למצוא תיעוד כלשהו‬ ‫לקיומה של יצירה,‬
‫אבל זה אף פעם לא מושלם.‬ ‫ואפשר גם לזייף תיעוד.‬
‫היו אספנים דגולים:‬
‫וולטר קרייזלר, רוי ניוברגר, ג׳ו הירשהורן.‬
‫הם נהגו לעשות את זה:‬ ‫להגיע לסטודיו של אומן‬
‫ולרכוש יצירות בזיל הזול.‬
‫והם היו משלמים במזומן.‬
‫זה נשמע לי אמין.‬
‫האמנתי למה שאמרו לי.‬
‫הייתה שם תעלומה,‬ ‫אבל זה קורה רבות כשמדובר במוצאות.‬
‫אבל קיוויתי לפענח‬ ‫את התעלומה הזאת בחלוף הזמן.‬
‫אף אחת מהיצירות שרוזלס הביאה לגלריה‬
‫לא נכללה ב״קטלוג רזונה״ של האומנים.‬
‫״קטלוג רזונה״ זה קטלוג מקיף‬
‫של היצירות האותנטיות של אומן מסוים.‬
‫כולם מקבלים את העובדה‬ ‫שייתכן שישנן עבודות לגיטימיות‬
‫שלא נכללו בקטלוג רזונה,‬
‫שלא היו מוכרות לסופרים באותו זמן,‬
‫אבל, בכל זאת, זה מעין תנ״ך.‬
‫מה עושים?‬ ‫פונים לאנשים שיצרו את הקטלוג רזונה,‬
‫ומבקשים מהם להביט ביצירה ולתת חוות דעת.‬
‫ראיתי את הציור הזה לראשונה, כמדומני…‬
‫ובמקרה, המומחה בה׳ הידיעה, דייויד אנפם,‬
‫בדיוק הגיע העירה מלונדון,‬ ‫והראיתי לו את הציור.‬
‫הוא הגיב מיד, בדיוק כפי שציפיתי.‬
‫הוא אמר, ״הוא יפהפה. זה ציור של רות׳קו״.‬
‫הוא היה המומחה ליצירות של רות׳קו.‬
‫הוא נחשב למומחה לענייני רות׳קו.‬
‫הוא היה מומחה לאקספרסיונזם מופשט.‬
‫הוא נשכר ע״י הגלריה הלאומית ומשפחת רות׳קו‬
‫למטרת יצירת הקטלוג רזונה,‬ ‫התנ״ך של יצירות רות׳קו.‬
‫- דייויד אנפם -‬
‫היה לזה משקל רב.‬ ‫פירוש הדבר שהיצירה היא מקורית.‬
‫- אומנות ההונאה -‬
‫נוכל מצטיין נותן לך את מה שאתה רוצה.‬
‫- מריה קוניקובה‬ ‫סופרת, ״משחק ההונאה״ -‬
‫רמאי טוב הוא פסיכולוג מצוין.‬
‫הוא אדם שמבין מה זה צורך אנושי,‬
‫שמבין מה זו תשוקה אנושית,‬
‫שמבין איך פועלות האמונה והתקווה.‬
‫רוזלס הגיעה למקום‬ ‫כדי להראות שהיא אדם אמין,‬
‫אחת שיש לה תפקיד בעולם האומנות.‬
‫היא הגיעה למכירות פומביות, להשקות,‬
‫והיא רכשה ממני יצירות.‬
‫אם אתה בא להשקות,‬ ‫אתה בא לאירועים פומביים.‬
‫סימן שאתה לא מתחבא.‬
‫זה היה משחק מרתק של חתול ועכבר,‬
‫כי בכל פעם שגלפירה הביאה ציור נוסף,‬
‫אן ניסתה להשיג ממנה‬ ‫מידע נוסף על ״מר איקס״,‬
‫וגלפירה הייתה אומרת,‬
‫״אומר לך כך:‬ ‫הוא מרוצה מאוד מהביצועים שלך״.‬
‫חשוב לזכור שגלריה נודלר‬ ‫מכרה רק זיוף אחד או שניים בשנה.‬
‫אנשים רואים את המספר השלם‬ ‫ואומרים ״אוי ואבוי״!‬
‫לא הביאו אותם לגלריה במריצה.‬
‫הם הגיעו בטפטופים, עם הזמן.‬
‫באיטיות ובהדרגה, זאת הייתה התוכנית.‬
‫גלפירה היא אישה קטנת קומה ודי שקטה.‬
‫היא לא מתאימה לפרופיל‬ ‫של פושעת בין־לאומית בתחום האומנות.‬
‫אבל אנחנו יודעים שלבן זוגה יש רקע באומנות.‬
‫כדי שיהיה לי את זה,‬ ‫אתה יכול לומר לי את שמך?‬
‫שמי הוא חוסה קרלוס ברגנטיניוס דיאס.‬
‫- חוסה קרלוס ברגנטיניוס דיאס‬ ‫בן זוגה של גלפירה רוזלס -‬
‫מיהו ברגנטיניוס?‬
‫מיהי גלפירה רוזלס?‬
‫הם בעלים של גלריה, כביכול,‬ ‫בעיר ניו יורק.‬
‫יש להם גלריה, כביכול, בסנדס פוינט.‬
‫הם הואשמו בסחר בזיופים בספרד.‬
‫ברגנטיניוס הואשם בתביעה ב־2006‬
‫בזיוף מסמכים שונים.‬
‫הוא מוקף בנורות אזהרה.‬
‫יש סימנים לכך שאם יש פה מזימה,‬
‫ומן הסתם יש, אז הוא מעורב בה.‬
‫אן פרידמן ניהלה את הגלריה.‬
‫נפגשת איתה פעם?‬
‫מעולם לא פגשתי אותה.‬
‫גם לא הכרתי את העוזרים שלה.‬ ‫לא הכרתי אף אחד.‬
‫בין אם ברגנטיניוס ובין אם גלפירה,‬ ‫הם עשו שיעורי בית.‬
‫כשאתה בוחר במישהי כמו אן,‬
‫אתה בוחר במישהי שנמצאת‬ ‫ברגע קריטי בקריירה שלה,‬
‫שבו היא זקוקה למשהו כזה.‬
‫וזה אחד הדברים שאנשים‬ ‫כמו גלפירה וברגנטיניוס בונים עליו.‬
‫רמאי הוא לא אחד שיודע לדבר.‬
‫רמאי הוא אחד שיודע להקשיב.‬
‫וגלפירה הצטיינה בזה.‬
‫היצירות הגיעו, ואן מיד לקחה אותן למומחים.‬
‫זה מה שסוחרי אומנות עושים,‬
‫עם מוצאות או בלי מוצאות.‬
‫הגלריה הלאומית לאומנות‬
‫פרסמה קטלוג רזונה‬ ‫של עבודות של מארק רות׳קו על נייר.‬
‫הם כתבו לאן על שתיים מהיצירות של רות׳קו,‬
‫ואמרו: ״בדקנו את היצירות.‬
‫אנו מתכוונים לכלול‬ ‫את היצירות האלה בקטלוג.״‬
‫היא פנתה לאפוטרופוסית הראשית‬ ‫של העיזבון של מארק רות׳קו,‬
‫שהגיבה בחיוב על היצירות:‬
‫למשל, ״זו דוגמה קלאסית לסגנון של רות׳קו״.‬
‫מדובר במישהי ששימרה מאות ציורים,‬
‫ולא הבחינה בשום דבר חשוד‬
‫כשבחנה את ההרכב הפיזי של הציורים האלה.‬
‫ואז צצה יצירה של פולוק,‬
‫ולבסוף, שבע יצירות של ריצ׳רד דיבנקורן.‬
‫זה היה כמו לגלות קרקע בתולית ולפתח אותה.‬
‫אחרי הכול, שכרתי מומחה, א. א. קרמין,‬
‫כאחראי על עבודת המחקר.‬
‫סמכתי על שיקול דעתו לחלוטין.‬
‫הוא היה משוכנע לחלוטין שהיצירות מקוריות,‬ ‫והביע זאת בכתב.‬
‫הם רצו כל כך להאמין‬ ‫שהיצירות האלה מקוריות,‬
‫כי היה מוטב לכולן שהן יהיו מקוריות.‬
‫״הנה, גילינו תגלית עצומה:‬
‫אוצר של ציורים בלתי מוכרים‬
‫מאת כמה מהאומנים‬ ‫הנערצים ביותר של המאה ה־20.״‬
‫ואני חושב שאם אתה באמת רוצה‬ ‫שמשהו יהיה נכון,‬
‫אתה משתדל להתעלם מנורות האזהרה.‬
‫אבל היו רבות כאלה.‬
‫המומחים שהיא פנתה אליהם‬ ‫אישרה את אמיתות היצירות,‬
‫בצורה כזאת או אחרת,‬
‫וכשהמומחים אישרו את מה שהיא חשבה,‬
‫היא קפצה ראש פנימה.‬
‫- האספנים -‬
‫יצירות אומנות הן מעין סחורה יוקרתית‬
‫שיש לה קהל יעד קטן מאוד.‬
‫זה עניין של בלעדיות.‬ ‫מדובר באומנים הגדולים ביותר בעולם.‬
‫אין להם הרבה יצירות.‬
‫ומדובר גם באנשים שיש להם הרבה כסף.‬
‫אולי הם רוצים לאסוף משהו נדיר ביותר‬ ‫שלא יכול להיות של אף אחד אחר.‬
‫וכשיש את שילוב הגורמים הזה,‬
‫ובא מישהו עם תגלית חדשה, זה מפתה מאוד.‬
‫בני הזוג דה סולה הם אנשים חכמים מאוד.‬
‫דומניקו סיים לימודי משפטים בהרווארד.‬
‫הוא אדם מתוחכם מאוד.‬
‫ויש להם אוסף אומנות מרשים.‬
‫ביקרנו אצל חבר ותיק, והוא אמר לי,‬
‫״בפעם הבאה שתהיה בניו יורק,‬ ‫תבקר חברה קרובה שלי.‬
‫היא הטובה ביותר בארה״ב: אן פרידמן״.‬
‫- דומניקו דה סולה‬ ‫יו״ר ״סות׳ביז״, ״טום פורד״ -‬
‫לא ידעתי מי היא ולא הכרתי את ״נודלר״ אז.‬
‫דיברנו על יצירה של סקאלי שאהבתי מאוד.‬
‫״אולי נתקשר לאן פרידמן‬ ‫ונשאל אם יש יצירה של סקאלי למכירה?״‬
‫לא הייתה לי כזאת אז,‬
‫אבל רציתי להכיר אותם.‬
‫המקום היה יפה מאוד.‬
‫עולים במדרגות,‬
‫והיה שם משרד שבו קיבלו אותנו.‬
‫היו כמה יצירות אומנות על כנים, מכוסות.‬
‫והם שאלו, ״מה זה שם, מתחת לכיסוי הלבן״?‬
‫אמרתי, ״יצירה של רות׳קו״.‬
‫״אנחנו מתים על רות׳קו! בואי נראה.״‬
‫שתי יצירות אומנות נחשפו,‬
‫ואחת נראתה כמו יצירה של רות׳קו,‬
‫והשנייה, כמו יצירה של ג׳קסון פולוק.‬
‫אמרנו ״וואו, תראו״!‬
‫זה עוצר נשימה.‬
‫- מארק רות׳קו, ״ללא כותרת, 1956״‬ ‫שמן על בד -‬
‫ו… אתה יודע,‬ ‫זה לא משהו שאתה נתקל בו בכל יום.‬
‫שאלנו עליהן, כמובן.‬
‫הם הופלו בפח, במובן מסוים,‬
‫אבל הם היו אנשים מתוחכמים מאוד.‬
‫מתוחכמים בעסקים, מתוחכמים בעבודה,‬
‫ובכל זאת, כולם נכנעו‬
‫לקסם של היצירות האלה.‬
‫אני חושב שהמנטליות שגרמה לדה סולה להתאהב‬
‫ביצירה הזו, שלמיטב ידיעתו הייתה של רות׳קו,‬
‫היא מנטליות רווחת אצל אספנים‬
‫שרכשו זיוף.‬
‫המילה ״התאהבות״ מתארת את התהליך הזה‬
‫של התעלמות והבלגה על פגמים,‬
‫כשם שמישהו שמאוהב באהובתו החדשה‬ ‫מתעלם מהפגמים בה.‬
‫זה משהו שמלטף לך את האגו.‬
‫זה משהו ש…‬ ‫כשאתה מקבל אורחים בבית,‬
‫אתה רוצה להראות להם את זה.‬
‫ובכן, אם יצירה של רות׳קו,‬ ‫בדיוק מהסוג שרצית, מופיעה בשוק,‬
‫אתה תשאל הרבה שאלות, או פשוט תרכוש אותה?‬
‫אני רק רוצה להבהיר: אין לי עין מיומנת.‬
‫אני לא מומחה.‬
‫הציורים אכן נראו טובים מאוד,‬
‫ולמעשה,‬
‫אדם ששימש כיועץ שלנו, אדם מתוחכם מאוד,‬
‫אמר שהציורים נראו טובים מאוד.‬
‫המחיר, 8 מיליון דולר, נשמע גבוה,‬
‫אבל זה דווקא נמוך בשביל יצירה של רות׳קו.‬
‫יצירות טובות של רות׳קו, מהתקופה,‬
‫נמכרות ביותר מזה.‬
‫לא היו להם הרבה שאלות.‬
‫הציור פשוט ריתק אותם.‬
‫דומניקו התעקש.‬
‫מלבד קבלה עם המחיר הנקוב,‬
‫הוא רצה התחייבות שהיצירה אותנטית.‬
‫אן פרידמן סיפקה מסמך בן כמה עמודים,‬
‫בו צוינו כל ה״מומחים״‬
‫שראו את הציור‬ ‫ואישרו את האותנטיות של הציור.‬
‫הייתי רשום כמומחה לציור של דה סולה, וככה…‬
‫זאת אחת הסיבות שנשאבתי לתוך העניין הזה.‬
‫אני לא מומחה לרות׳קו.‬
‫לא זכור לי שראיתי את הציור ההוא.‬
‫דה סולה ידע שאין שום מוצאות.‬
‫דה סולה ידע שהבעלים והמוכר אינם מוכרים.‬
‫למעשה, כולם ידעו את זה.‬
‫היצירה של דה סולה הגיעה למוזיאון ביילר.‬
‫היא קיבלה תצוגה שלא תיאמן.‬
‫בהקשר של משהו שנקרא ״חדרי רות׳קו״.‬ ‫אני אוהבת לדבר על זה.‬
‫ארנסט ביילר היה אחד‬ ‫מסוחרי האומנות החשובים ביותר,‬
‫שהקדיש תערוכה שלמה‬ ‫ליצירותיו של מארק רות׳קו.‬
‫הרות׳קו של דה סולה קיבל קיר משלו.‬
‫אז היית נכנס למוזיאון ביילר,‬
‫והרי הוא לפניך.‬
‫ארנסט ביילר עוד היה בחיים אז.‬
‫הוא לא פקפק ביצירה.‬
‫הוא קיבל אותה.‬
‫זה נתן לנו סיבה נוספת לחשוב‬ ‫שמצאנו אוצר אמיתי.‬
‫אתה צריך לשאול את עצמך,‬ ‫״למה זה מגיע לי?‬
‫במה זכיתי למציאה שכזאת?״‬
‫- הזייפן -‬
‫רבים מהמומחים הסכימו, בהתחלה,‬
‫שזה מאוד לא סביר, אם לא בלתי אפשרי,‬
‫שאדם אחד יצליח לשלוט‬ ‫בסגנונות של אומנים רבים כל כך.‬
‫זה היה יוצא דופן,‬
‫ואף אחד מהאנשים שהביט ביצירות האלה‬ ‫לא ציפה לזה.‬
‫ועכשיו: האדם האהוב עלינו להיום,‬
‫אדם אחד שמשך את תשומת לבנו,‬
‫ולא מהסיבות הנכונות.‬
‫היום, זהו אומן בן 75‬
‫שעבר ממכירת ציורים במאות דולרים‬ ‫למכירתם במיליונים.‬
‫מה שידוע לנו על פיי־שן‬ ‫זה שכשהוא גר בסין,‬
‫הוא היה אומן מבוסס,‬
‫אבל כשהגיע לארה״ב, הוא לא הצליח‬ ‫בעולם האומנות כמו שהצליח בסין.‬
‫הוא היה מתוסכל מאוד,‬
‫כי הוא הגיע הנה‬ ‫עם מוניטין שהוא צבר בסין.‬
‫כאן, אף אחד לא ידע מי הוא.‬
‫הוא למד ב״ארט סטודנט ליג״.‬
‫ה״ארט סטודנט ליג״‬ ‫הוא מוסד חינוכי במנהטן‬
‫שאומנים גדולים כמו אלכסנדר קולדר,‬
‫ופולוק,‬
‫למדו בו.‬
‫- וחברו ללימודים של פיי־שן,‬ ‫איי ווייוויי -‬
‫היה ברור שהבחור הוא א׳, גאון,‬
‫וב׳, למד את הטכניקות של שבעה־שמונה‬ ‫אומנים מזרם האקספרסיוניזם המופשט.‬
‫והוא למד אותן היטב.‬
‫לסינים יש מסורת,‬ ‫כבר אלף שנים או יותר,‬
‫שבה, יצירת העתקים מדויקים ומושלמים‬
‫היא המחווה הגדולה ביותר לאומן קיים,‬
‫וגם מבחן לכישורים שלך.‬
‫יש לזה היסטוריה של מאות שנים.‬ ‫אלפי שנים, למעשה.‬
‫מקוריות לא נחשבה למידה טובה.‬
‫שום דבר לא מהלב שלך.‬
‫זו רק העתקת הטכניקה של אחרים.‬
‫הם לא מעתיקים רק אומנות.‬ ‫הם מעתיקים את האייפון…‬
‫הם מעתיקים כל מיני הייטק.‬
‫אתה מוכרח לתהות, אם אתה אותו אומן סיני‬
‫שמייצר את היצירות האלה, שאיש כמעט לא יודע‬ ‫להבדיל בינן לבין יצירות מופת מקוריות.‬
‫הוא טוב. יש לו כישרון מסוים.‬
‫לא ממש כישרון כמו של פיקאסו או מאטיס.‬
‫החיקוי שלו לרות׳קו גרוע מאוד.‬
‫מבריק. זיופים מבריקים.‬
‫גלפירה וברגנטיניוס‬
‫ראיינו ובדקו כל מיני אנשים למשימה הזאת,‬
‫ובחרו בפיי־שן מפני שהוא היה‬ ‫הטוב ביותר שהם מצאו,‬
‫וידע לזייף יצירות של אומנים שונים.‬
‫כשפיי־שן יצר את הציורים,‬ ‫הם היו חדשים לגמרי.‬
‫הם לא היו משנות החמישים והשישים.‬
‫אז פיי־שן צייר את הציורים,‬ ‫ואז העביר אותם לברגנטיניוס,‬
‫והוא יישן את הציורים בדרכים אמינות:‬
‫סדקים על פני הציורים, אבק,‬
‫המסגרת הייתה צריכה להיות בגיל הנכון,‬
‫אפילו הבד היה צריך להיות בגיל הנכון.‬
‫ברגנטיניוס השיג חומרי גלם,‬
‫בד ישן, מסגרת מתאימה…‬
‫אז הם עבדו בשיתוף פעולה.‬
‫הם היו זקוקים לכישרון של פיי־שן,‬
‫אבל ברגנטיניוס הוסיף את המגע הסופי,‬
‫כדי שהציורים ייראו ישנים ואמינים.‬
‫אם תסתכל על חשבון הבנק שלי,‬ ‫תראה שלא הייתה לי הכנסה.‬
‫אני עדיין אומן עני.‬
‫נראה לך שאני מעורב בזה?‬
‫שילמו לו מעט מאוד בהתחלה.‬
‫בהמשך,‬
‫הוא ביקר ביריד האומנות ב״ארמורי״ ברח׳ 67,‬
‫וראה את אחת היצירות שלו‬
‫בדוכן של גלריה נודלר.‬
‫בשלב הזה, הוא חזר לרוזלס ואמר,‬
‫״מגיע לי יותר כסף״.‬
‫קרלוס, איך פגשת את פיי־שן צ׳יאן?‬
‫טוב, קניתי ממנו יצירות אומנות,‬
‫כמו מכל אומן אחר,‬
‫ומאוחר יותר, כשהוא היה ברחוב,‬
‫וצייר ציורים, לפעמים הוא היה זקוק לכסף,‬
‫וקניתי אותם מהם,‬
‫ומכרתי אותם, כמו כולם.‬
‫ורוזלס היא זו ש…‬
‫בעזרת החבר שלה, אני בטוח,‬
‫יצרה את הסיפור סביב היצירות.‬
‫הביצוע היה מצוין.‬
‫צריך גם לזכור שגלפירה רוזלס‬
‫ניסתה למכור את הציורים האלה בעצמה.‬
‫גם אילו הייתה לה גישה לאספנים או לגלריות‬ ‫שאן פרידמן מכרה להם,‬
‫הם היו צוחקים עליה.‬
‫כולנו רואים דברים בהקשרם.‬
‫כשאתה הולך ל־MoMA או ל״מטרופוליטן״,‬
‫ורואה ציור תלוי שם,‬
‫אפילו מומחה לא יחשוב,‬
‫״משהו לא בסדר בציור הזה״.‬
‫אתה סומך על המוזיאון, ועל התשתית שלו,‬
‫שווידאו את אמיתותה של היצירה.‬
‫המוניטין של ״נודלר״ היה מבוסס מאוד,‬
‫ואני חושבת שאנשים לא חשדו בדבר.‬
‫יותר ויותר אנשים אהבו את היצירות.‬
‫כשאני אומרת ״אהבו אותן״… הם רצו בהן.‬
‫מול היצירות, ראית איך העיניים שלהם נוצצות.‬
‫הייתה תשוקה עמוקה ליצירות האלה.‬
‫- במשך עשר שנים, ציורים מגלפירה רוזלס‬ ‫נמכרו ע״י גלריה נודלר -‬
‫- לאספנים, מוזיאונים‬ ‫וגלריות ברחבי העולם -‬
‫- מעל 60 ציורים מזויפים -‬
‫- נמכרו בסופו של דבר‬ ‫בסכום של 80 מיליון דולר -‬
‫כל מי שעובד בשוק האומנות השניוני,‬
‫שבו רוכשים יצירה ממישהו‬ ‫ומוכרים אותה למישהו אחר…‬
‫בעסקאות כאלה,‬ ‫רווח של 100 אחוזים נחשב לרגיל.‬
‫אבל בעסקאות האלה,‬ ‫הרווח היה בין 200 ל־800 אחוזים.‬
‫זה קורה אולי פעם בעשר שנים.‬
‫וכל סוחר בשוק השניוני יודע‬
‫שאם הוא משיג רווחים כאלה באופן עקבי,‬
‫יש פה סיבה לדאגה.‬
‫לא הייתי היחידה שהאמינה ביצירות האלה.‬
‫זה לא היה ״אן פרידמן נגד כל העולם״.‬
‫כולם לקחו חלק.‬
‫עולם האומנות לקח חלק.‬
‫הן לא הוסתרו.‬
‫הן לא הוצנעו.‬
‫הן היו חשופות לחלוטין, בכל העולם,‬
‫ופורסמו.‬
‫- ״טאשן״ פרסמו‬ ‫את היצירה המזויפת שש פעמים. -‬
‫היא רצתה,‬
‫רצתה כל כך, שהיצירות האלה יהיו מקוריות,‬
‫מפני שאילו היו מקוריות,‬
‫היא הייתה דמות מובילה בעולם הסחר באומנות.‬
‫היא הייתה מעל כולם.‬
‫והיא נתנה לזה להוביל אותה לתהום.‬
‫- טוב מכדי להיות אמיתי -‬
‫ג׳ק לוי הגיע לגלריה‬
‫והתעניין ברכישת יצירה של ג׳קסון פולוק.‬
‫הוא אמר,‬ ‫״ארכוש את היצירה הזאת,‬
‫אבל אני רוצה שהיא תוגש‬ ‫להערכה של IFAR״.‬
‫הקרן הבין־לאומית למחקר אומנות נוסדה‬
‫במטרה לעסוק‬ ‫בסוגיות מורכבות של ייחוס ואימות.‬
‫אנחנו אחד המקומות היחידים‬ ‫שעוסקים בזה בכלל.‬
‫לפי התנאים שמר לוי הציב במו״מ,‬
‫אם לא נקבל את היצירה כיצירה של פולוק,‬
‫הוא יוכל לקבל את כספו בחזרה.‬
‫סוגיית האותנטיות כולה‬
‫בעייתית מאוד בעולם האומנות כרגע.‬
‫דבר אחד שפועל לטובתו של הזייפן הוא העובדה‬
‫שאם יש לך דעה שלילית, אם יש לך ספקות,‬
‫אתה נוטה לשמור אותם לעצמך.‬
‫היו מומחים שפקפקו באמיתותם של ציורים,‬
‫והם נתבעו.‬
‫מחקר למטרות אימות‬ ‫נעשה בדרך כלל בשלושה מישורים:‬
‫יש את המחקר האקדמי,‬
‫שכולל מוצאות;‬
‫יש זימון מומחים לבדיקת היצירה,‬
‫מומחים שיודעים הרבה על האומן,‬
‫שבודקים אם היא תואמת את סגנונו של האומן;‬
‫ויש את מה שנקרא ״המאפיינים החומריים״.‬
‫למרות שהיו גם הערות חיוביות על היצירה,‬
‫שנראתה טוב על פני השטח,‬
‫היו לנו יותר מדי הערות שליליות.‬
‫מבחינה חומרית, אחד הדברים שהבחנו בהם‬
‫היה צבע חדש על בד ישן.‬
‫השוונו את הציור לציור מקורי של פולוק,‬ ‫מאותה השנה,‬
‫והמזוניט התיישן בצורה שונה לחלוטין.‬
‫זה היה חשוד מאוד בעינינו.‬
‫מבחינה סגנונית, היו חששות רבים‬ ‫לגבי אופן השימוש בצבע,‬
‫לגבי הגוון החום־ירקרק…‬
‫איש מעולם לא ראה…‬ ‫אפילו האנשים שחיבבו את היצירה פקפקו בזה.‬
‫וכמובן, המוצאות.‬
‫צירפנו ליצירה 16 מסמכים‬
‫שהסבירו למה אין היגיון במוצאות האלה.‬
‫פולוק הוא אומן שתועד היטב.‬
‫הוא היה מפורסם עוד בחייו, למען השם.‬
‫המחסור בתיעוד‬
‫ליצירה משיא הקריירה של פולוק…‬
‫בתקופה הזו, המגזין ״לייף״ שאל,‬ ‫״האם הוא האומן המפורסם ביותר באמריקה״?‬
‫זה עורר פליאה מיוחדת.‬
‫שילוב הפרטים הזה‬
‫גרם לנו לכתוב בדוח‬
‫שאיננו מסוגלים לאשר‬ ‫שזוהי יצירה של ג׳קסון פולוק.‬
‫המסקנה לא הייתה חד־משמעית.‬
‫ובעולם האומנות, זה נחשב בדרך כלל‬ ‫לקביעה שהיצירה היא זיוף,‬
‫אבל לא קבענו כך מפורשות,‬ ‫ואמרנו את זה מספר פעמים.‬
‫האמת היא שהם הסתירו את הדוח,‬ ‫הם מעולם לא הזכירו את הדוח,‬
‫והכפישו אותנו במשך השנים.‬
‫- שרון אינה מומחית למאה העשרים… -‬
‫בהמשך, הגלריה ניסתה לטעון‬ ‫שלא גיבשנו חוות דעת.‬
‫בהחלט חשתי שהיא לא רוצה להקשיב‬
‫לכל מה שרציתי לספר לה.‬
‫זו הייתה חוות דעת שאמרה,‬
‫״איננו יכולים לקבל אותה‬ ‫בתור יצירה של פולוק״.‬
‫באותו שלב, ג׳ק לוי‬ ‫חזר לאן פרידמן ול״נודלר״ ואמר,‬
‫״תחזירו לי את הכסף. זה מה שסיכמנו.‬ ‫אתם חייבים לי שני מיליון דולר״.‬
‫זכור לי שאמרתי לו‬ ‫״ג׳ק, אם תהיה בעיה,‬
‫נבטל את העסקה.״‬
‫וכך הייתי אומרת לכל אחד.‬
‫ו״נודלר״ החזירו לו 100 אחוז מהסכום ששילם.‬
‫היית חושב שאן פרידמן ו״נודלר״‬
‫ידאגו לנהל חקירה רצינית בשלב הזה.‬
‫ולמעשה, היצירה הזאת הוצעה שוב‬ ‫למכירה בגלריה נודלר.‬
‫המחיר עלה משני מיליון דולר ל…‬
‫נדמה לי ש־11 מיליון.‬
‫בהחלט חשבתי שככל שהזמן חלף…‬
‫זו עובדה: שווי השוק של פולוק הלך ועלה,‬
‫אז אפשר היה לדרוש יותר, בהחלט.‬
‫היצירה נמכרה לבסוף?‬
‫לא.‬
‫ניגשתי ישר לגלפירה ובישרתי לה‬
‫שקיים חשד סביב היצירות,‬
‫והשגתי עוד קצת מידע.‬
‫נודע לי שבתוך שלושה שבועות,‬
‫הפלא ופלא, היצירה קיבלה מוצאות חדשים.‬
‫- מר איקס, גרסה 2 -‬
‫הגרסה השנייה השתנתה.‬
‫הפעם, ״מר איקס״ היה גיי,‬
‫והוא הגיע לניו יורק,‬
‫והתחיל לרכוש יצירות‬
‫דרך איש בשם דייויד הרברט,‬
‫שהיה גיי.‬
‫דייויד הרברט היה סוחר אומנות אמיתי.‬
‫הוא עבד בגלריית ״סידני ג׳ניס״,‬
‫שייצגה אומנים רבים‬ ‫מזרם האקספרסיוניזם המופשט,‬
‫בגלריית ״בטי פרסונס״,‬
‫שגם היא ייצגה כמה אומנים‬ ‫מזרם האקספרסיוניזם המופשט.‬
‫אז הוא היה סוחר אמיתי‬ ‫שעבד בגלריות מוכרות.‬
‫אז ״מר איקס״ נשאב לתוך העולם הזה‬
‫של חובבי אומנות הומואים, סוחרים ואספנים,‬
‫אבל היו לו גם אישה וילדים בשווייץ,‬
‫ולכן לא יכל לקחת את היצירות לשם.‬
‫זה היה חושף בפני משפחתו את זהותו כהומו.‬
‫גם זה היה הסבר מסורבל‬ ‫שניתן להפרכה באמצעות מחקר.‬
‫הסיפור השתנה כל הזמן.‬
‫אלפונסו אוסוריו מעורב בסיפור,‬ ‫ופתאום לא מעורב.‬
‫הם עברו, כמה נוח, לדייויד הרברט,‬
‫שגם הוא, כמה נוח, כבר מת.‬
‫וכשנתגלו חורים בסיפורים שלהם,‬
‫הם נסתמו לפתע באמצעות מידע חדש.‬
‫אבל אפשר להבין כיצד‬
‫סוחרת אומנות פתייה ושאפתנית כמו אן פרידמן‬
‫תשמע פיסת מידע כזאת…‬
‫דייויד הרברט היה אדם אמיתי!‬
‫…ותאמין לשאר הדברים שגלפירה סיפרה לה.‬
‫טוב, היא הוסיפה פרטים.‬
‫היא לא שינתה את הסיפור שלה.‬
‫היא לא חזרה בה.‬
‫הגרסה שלה… התפתחה.‬
‫לא זכור לי רגע שבו‬
‫חשבתי שהיא לא אומרת לי את האמת.‬
‫וזה היה מדליק לי נורה אדומה‬ ‫אם הייתה אומרת דבר אחד ביום אחד,‬
‫ודבר אחר ביום אחר.‬
‫זה לא קרה.‬
‫קרן דדלוס נוסדה בידי‬ ‫רוברט מאת׳רוול בשנת 1981.‬
‫מאת׳רוול היה ממובילי‬ ‫זרם האקספרסיוניזם המופשט,‬
‫ושימש, במובנים רבים, כדובר התנועה.‬
‫בתחילת שנת 2007,‬
‫ג׳וליאן וייסמן, סוחר פרטי שהכרתי,‬
‫סיפר לנו שיש אצלו ציור של מאת׳רוול‬
‫שהתגלה לאחרונה.‬
‫- גלפירה רוזלס מכרה זיופים‬ ‫גם לג׳וליאן וייסמן -‬
‫הייתה לי תחושת בטן שהציור משונה.‬ ‫הוא היה עקום.‬
‫היה יותר מדי שמן בצבע, יותר מדי טפטופים…‬
‫אבל הוא נראה בדיוק‬ ‫כמו היצירות שהיו במאגר המידע.‬
‫אז חשבנו, ״טוב, זו תגלית.‬
‫אנחנו מגלים דברים חדשים, ומתברר‬ ‫שמאת׳רוול צייר ב־1953 יותר משחשבנו.״‬
‫הוא ביקש מאיתנו מכתב אימות,‬
‫ונעזר במכתב כדי למכור את הציור.‬
‫זו הייתה אשמתי. זו הייתה טעות.‬
‫מטעויות לומדים.‬
‫בהמשך אותה שנה, אן פרידמן‬ ‫סיפרה לנו שיש אצלה עוד ״קינה״,‬
‫והיא נראתה ממש לא בסדר.‬
‫קיבלתי אישור על היצירה של מאת׳רוול‬ ‫שהייתה שייכת לי אישית.‬
‫הלן פרנקנת׳אלר,‬ ‫שהייתה נשואה למאת׳רוול במשך 13 שנה,‬
‫הביטה ב״קינה״ הזאת והצביעה עליה:‬
‫״כן, זה בוב.״‬
‫לא יכולתי לבקש אישור גדול מזה.‬
‫החתימה נראתה בסדר במבט חטוף,‬
‫כי כל חתימה משתנה עם הזמן,‬
‫אבל החתימה הזאת נראתה מועתקת מדוגמה.‬
‫משהו היה חשוד בציורים האלה.‬
‫הם חזרו ל״נודלר״ ולפרידמן, והתעמתו איתם.‬
‫חשבנו שאנחנו עושים לה טובה ענקית.‬
‫חשבנו שהיא תגיד ״אלוהים,‬ ‫תודה לאל שסיפרתם לי על זה,‬
‫כי עשיתי עסקים עם האנשים האלה‬ ‫וחשבתי שהציורים מקוריים״.‬
‫היא אמרה לנו לא רק‬ ‫שיש יצירות של מאת׳רוול באוסף,‬
‫אלא גם של רות׳קו, ופולוק, ודה קונינג…‬
‫עוצמת ההתנגדות שקיבלנו מ״נודלר״‬
‫הייתה חסרת כל היגיון.‬
‫בתגובה, היא התחילה להתווכח איתנו.‬
‫היא התחילה לדבר על דייויד הרברט,‬
‫ועל זה שדייויד הרברט היה מקורב למאת׳רוול…‬
‫דרך אגב, עשינו מחקר‬ ‫אחרי שהיא אמרה את זה,‬
‫ונודע לנו שמאת׳רוול‬ ‫לא היה מודע לקיומו בכלל,‬
‫מלבד, אולי, כדמות עלומה.‬
‫אן טענה שהם היו מקורבים,‬
‫שהציורים מקוריים, ובנוסף, היא אמרה לנו,‬
‫מומחים לאומנים האחרים‬ ‫אמרו שהציורים האלה מקוריים.‬
‫אז הייתי המום.‬
‫הוא שכח לציין שבתחילה,‬ ‫הוא חשב שהיצירות הן מקוריות.‬
‫חשוב גם לציין שבשנת 2006,‬ ‫ראיתי את אחת ה״קינות״ האלה,‬
‫על רצפת המשרד שלה.‬
‫אני חושבת שהוא בדה את זה מלבו,‬
‫שהוא ראה בחטף את…‬ ‫״המאת׳רוול על הרצפה״.‬
‫היא נראתה… היא נראתה כמו ״קינה״.‬
‫לא הצגתי ציורים על הרצפה.‬ ‫הצבתי אותם על כנים.‬
‫כך נהגתי.‬
‫זה נראה מספיק כמו ציור של מאת׳רוול‬ ‫שכשאתה רואה אותו זרוק על הרצפה,‬
‫ולא מבקשים ממך לתת חוות דעת…‬
‫מעולם לא ראיתי את ג׳ק מביט במשהו בחטף.‬
‫הוא חושב שלדעתו,‬ ‫ולשיקול הדעת שלו, יש משקל,‬
‫והוא נוהג להתבונן ביצירה‬ ‫ולבחון את הערך שלה.‬
‫אפילו לא אמרתי ״זה נראה בסדר״,‬
‫וגם לא אמרתי ״זה נראה כמו זיוף״.‬
‫רק ביקשתי,‬
‫״תנו לי להוכיח שהיצירות האלה מקוריות.‬ ‫אני מאמינה להם.״‬
‫אני מאמינה לא. א. קרמין‬ ‫שהכיר את מאת׳רוול יותר טוב מג׳ק פלאם.‬
‫אף אחד לא הכיר את מאת׳רוול‬ ‫כמו א. א. קרמין.‬
‫- א. א. קרמין -‬
‫זה לא אומר שאני לא מסוגלת‬ ‫להשלים עם האפשרות שאני טועה.‬
‫אבל איך בדיוק…‬
‫מגיעים למסקנה הזאת?‬
‫אז אמרתי ״טוב…‬
‫אני רוצה ששני הציורים שברשותך‬ ‫יעברו בדיקה משפטית.״‬
‫המומחה הגדול ביותר, באותה תקופה,‬
‫בארה״ב ואולי בעולם,‬
‫היה ג׳יימי מרטין מ״אוריון אנליטיקל״.‬
‫לא סמכתי על השיטות שלו.‬
‫היה חשוד מאוד בעיניי‬
‫שג׳יימי מרטין עבד לבדו.‬
‫לא היו לו שותפים, עוזרים, טכנאי מעבדה…‬
‫כלום. רק הוא.‬
‫״נודלר״ ואן פרידמן שמרו את הדוח אצלם‬
‫והעבירו לנו אותו רק בינואר 2009,‬ ‫וכשהם העבירו לנו אותו,‬
‫הם השמיטו את ארבעת העמודים האחרונים,‬ ‫שהיו העמודים החשובים ביותר.‬
‫הם השמיטו הרבה ״מידע סודי״.‬
‫הוא היה מלא בשאלות ובטעויות,‬
‫והיה קשה להאמין שהם פעלו בתום לב.‬
‫היה ברור מהדוח שהציורים מזויפים.‬
‫היו כל מיני אי־סדרים.‬
‫הבסיס היה בסיס פולימר אקרילי.‬
‫מאת׳רוול החל להשתמש בצבעים מהסוג הזה‬ ‫רק ב־1961 או 62׳.‬
‫היה ציור אחר, מתחת לציורים,‬
‫ששויף באמצעות מלטשת חשמלית,‬
‫מה שסותר כליל את שיטותיו של מאת׳רוול.‬
‫אן טענה שא. א. קרמין אמר כמה דברים‬
‫שנשמעו לי מטופשים.‬
‫לדוגמה, היו פיגמנטים בציורי ״מאת׳רוול״‬
‫שהומצאו רק שנים לאחר מכן.‬
‫קרמין אמר, ״אולי הם התחככו בהם‬ ‫בביתו של האספן״.‬
‫האספן לא היה צייר.‬
‫אז בשלב הזה‬
‫שקלתי את המשך צעדינו,‬
‫והבנתי שמדובר בהונאה רבתי,‬
‫והחלטתי לפנות ל־FBI.‬
‫זה היה‬
‫כזה צעד מלחמתי,‬
‫מאחורי גבי, לדווח עליי ל־FBI.‬
‫היה לי ברור לחלוטין שהיא ידעה,‬
‫או צריכה הייתה לדעת,‬ ‫שהציורים האלה מזויפים.‬
‫אילו פניתי ל־FBI, במה זה היה עוזר?‬
‫ג׳ק יכול היה להיפגש איתי,‬
‫ולדון בחששות שלו לגבי היצירות.‬
‫הוא לא עשה את זה?‬
‫לא ממש.‬
‫הוא התעמת איתי בנוכחות אחרים.‬
‫זה לא לשבת ולדבר על החששות שלו.‬
‫וחשש לשלומי.‬
‫״אן, זה יביא לך צרות.‬ ‫אני לא רוצה שתסתבכי בצרות.‬
‫אלוהים.‬
‫חשבתי שהיצירות מקוריות בהתחלה.‬
‫אני חושב שטעיתי.‬
‫אני חושב שאת טועה.‬
‫ואני יודע שיש לך כוונות טובות,‬ ‫מפני שאני מכיר אותך.‬
‫אני מכיר אותך כבר שנים.״‬
‫הייתה דרך לדון בזה כמו בני אדם.‬
‫אבל זה לא קרה.‬
‫זו הייתה מתקפה.‬
‫הם אכן…‬
‫הגיעו לתשובה הנכונה,‬
‫אבל האופן שבו עשו את זה,‬
‫והניסיון שלהם להרוס‬
‫את המוניטין שלי…‬
‫זה עניין אחר לגמרי.‬
‫ידעתי שזה יהיה עניין גדול, כי…‬
‫או שכל הציורים מקוריים, או שכולם מזויפים.‬
‫אז או שמדובר על זיופים‬ ‫בסכום של 80.7 מיליון דולר,‬
‫שזו אחת התרמיות הגדולות בתולדות ארה״ב,‬
‫אם לא הגדולה שבהן,‬
‫או שמדובר באוסף מדהים‬
‫שצריך להיות מוצג לעיני כל העולם.‬
‫לאחר שגיליתי בוודאות שמדובר בזיופים,‬
‫ידעתי שמדובר בחקירה ענקית.‬
‫היא אמרה שהם טעו.‬
‫שהם טועים, ושזה לא נכון.‬
‫אז שאפתי לבשר לה‬
‫שאנחנו צריכים לעשות כל מה שרק אפשר‬
‫כדי להוכיח שהיצירות מקוריות.‬
‫כשאתה נופל קורבן לתרמית שבאמת האמנת בה,‬
‫כשמופיעות ראיות נגדך,‬ ‫סביר להניח שתדבק בעמדתך.‬
‫זה הרגע שבו,‬ ‫במקום לפקפק ולהגיד ״וואו, טעיתי״,‬
‫אתה אומר ״לא, אני הכי צודק״!‬
‫זה תהליך פסיכולוגי‬ ‫שנובע מדיסוננס קוגניטיבי,‬
‫כלומר, כשיש סתירה‬ ‫בין תפיסת העולם שלך לבין הראיות.‬
‫תחושת הבטן שלי הייתה‬ ‫לא לעשות עוד עסקים,‬
‫בגלל ההאשמה,‬
‫אבל לאו דווקא חשבתי שההאשמה נכונה.‬
‫היה לה ביטחון ביצירות,‬ ‫עד שזה נהיה בלתי אפשרי.‬
‫היא עמדה על שלה כמה זמן שרק יכלה.‬
‫החשודה תהיה גלפירה רוזלס.‬
‫ותמיד מנסים לברר‬ ‫מי עוד נושא באחריות פלילית,‬
‫אבל היא זו שהביאה את הציורים לגלריה.‬
‫לא ידוע אם גם היא נפלה בפח,‬
‫אבל כל עוד שמה לא טוהר,‬ ‫היא החשודה הראשונה.‬
‫כשאן פרידמן מסרה לי‬ ‫את שמה של גלפירה רוזלס,‬
‫אחד הדברים הראשונים שעשינו‬ ‫היה לשכור חברת חקירות פרטיות‬
‫כדי שתחקור אותה.‬
‫ותוך שבוע או שבועיים, הם גילו‬
‫שהיא מתגוררת עם‬ ‫חוסה קרלוס ברגנטיניוס דיאס,‬
‫שהואשם בסחר בציורים גנובים ב־1999.‬
‫- הנדון: גלפירה רוזלס,‬ ‫חוזה קרלוס ברגנטיניוס -‬
‫- ״כריסטיז״ נגד קרלוס ברגנטיניוס -‬
‫- ב־2001, יוקאקו טרומי תבעה… -‬
‫היית חושב שאם עמותה ללא כוונת רווח‬
‫יכולה לשכור חוקר פרטי ולגלות את זה,‬
‫גם אן פרידמן ו״נודלר״‬ ‫יכלו לעשות דבר דומה.‬
‫הגלריה חשובה מפני שהיא סייעה לביצוע העסקה.‬
‫החלק שלא ברור לי הוא…‬
‫אם הם מעורבים בפרשה,‬
‫או שגם הם נפלו בפח?‬
‫האם גלפירה שיקרה להם?‬
‫או שהאמת איפשהו באמצע?‬
‫הציבור לא ידע דבר וחצי דבר‬
‫על פרשת גלריה נודלר,‬
‫על חששות כלשהם לזיופים‬ ‫ביצירות שנמכרו בגלריה.‬
‫הידיעה היחידה שיכולת למצוא ולקרוא,‬ ‫ואכן קראתי אותה,‬
‫הייתה שנפרדו דרכיהן‬ ‫של גלריה נודלר ואן פרידמן.‬
‫כמובן, היו ספקות סביב אותם ציורים.‬
‫בשלב ההוא הייתה הזמנה לחבר מושבעים גדול,‬
‫אז היה ברור מההתחלה‬
‫שה־FBI והתובע הכללי מנהלים חקירה.‬
‫היה ברור שהם רוצים לדעת מה אן עשתה.‬
‫התבקשתי לעזוב.‬
‫לא רציתי לעזוב.‬
‫והתחננתי להישאר,‬ ‫גם במחיר ויתור על התואר ״מנהלת״,‬
‫על התואר ״נשיאה״,‬
‫גם במחיר ויתור על המשכורת שלי.‬
‫זומנתי במפתיע לפגישה,‬
‫והתבשרתי על הוצאתי המיידית לחופשה כפויה.‬
‫לא פוטרתי, כי פיטורים טומנים בחובם השלכות.‬
‫חופשה כפויה.‬
‫הם ציינו סיבה?‬
‫״המצב קשה.״‬
‫״חשבנו שכך מוטב.״‬
‫ולעולם לא אשכח שמייקל אמר,‬
‫״ואולי גם תחזרי אלינו, וזה יהיה בסדר,‬
‫ואולי לא״.‬
‫ועניתי, ״מייקל,‬
‫מה יהיה ההסבר?‬
‫מה עליי להגיד?״‬
‫והוא אמר,‬
‫״פשוט תגידי שחזר לך סרטן השד״.‬
‫אמרתי ״סליחה״?‬
‫״כן, את יודעת…‬ ‫שזה חזר, ואת זקוקה לחופשה.״‬
‫אני פשוט…‬
‫לא בכיתי,‬ ‫לא איבדתי את קור רוחי או משהו כזה,‬
‫פשוט אמרתי…‬
‫״בסדר״.‬
‫ירדתי במדרגות,‬
‫ואמרו לי, ״את יכולה לקחת את התיק שלך,‬
‫ונראה שעומד לרדת גשם,‬ ‫אז את יכולה לקחת את המטרייה הזאת״.‬
‫נפרדתי לשלום,‬
‫ומצאתי את עצמי אומרת…‬
‫״תודה״. ממש ככה.‬
‫הנימוסים עשו את שלהם.‬
‫זה היה היום.‬
‫עוד כמה דברים חריגים קרו ביום ההוא, אבל…‬
‫ולא ירד גשם.‬
‫אחרי שאן פרידמן החליטה לעזוב את הגלריה,‬
‫מן הסתם, נוצר ואקום,‬ ‫מפני שאן הייתה מוצלחת בתחומה,‬
‫והייתה דמות מוכרת ומכובדת בעולם האומנות.‬
‫בהחלט בקרב קהילת האספנים.‬
‫לא ידעתי מה בדיוק קרה‬
‫שגרם למייקל האמר לצאת נגדי,‬
‫אבל היה ברור שזה מתרחש.‬
‫אותתו לו, אולי מהנהלת גלריה האמר,‬
‫״אולי יהיו לאן בעיות בנושא הזה,‬
‫אז שמור מרחק, ותן לאחריות ליפול עליה״.‬
‫- המפלה‬ ‫2011 -‬
‫- האספן: פייר לגראנז׳ -‬
‫פייר לגראנז׳.‬
‫״הפולוק הכסוף״.‬
‫זו הייתה התביעה הראשונה.‬
‫- אספן טוען שיצירה של פולוק היא זיוף -‬
‫פייר לגראנז׳ התגרש אז,‬ ‫והגירושין היו דרמטיים מאוד.‬
‫זוגות שמתגרשים מצליחים להתחלק בבתים,‬ ‫בילדים, ביאכטות…‬
‫לא ביצירות האומנות.‬
‫לגראנז׳ ניסה למכור את הציור במכירה פומבית.‬
‫״סאת׳ביז״ לא הסכימו לטפל במכירת הציורים,‬ ‫בגלל השאלות שצצו סביב המוצאות.‬
‫אז פייר לגראנז׳ שכר מומחה אומנות מכובד‬
‫שינתח את הפיגמנט של הציור,‬
‫ומצא בו סוג של צבע צהוב‬
‫שהחל להימכר רק בשנת 1970.‬
‫כידוע לכול בעולם האומנות,‬ ‫ג׳קסון פולוק נהרג בתאונת דרכים ב־1956.‬
‫זהו זה. סוף המשחק.‬
‫וכך, פייר לגראנז׳ נכנס לגלריה נודלר,‬
‫והם הציבו חומה בצורה:‬
‫״אנחנו לא חייבים לדבר איתך.‬
‫חוק התיישנות. אין לנו שום קשר. לך מפה.״‬
‫אם אתה רוצה לחטוף תביעה, זה מה שאתה עושה:‬
‫אומר לאנשים ״לך מפה״.‬
‫הוא התעקש להיפגש עם אן במלון ״קרלייל״.‬
‫חי נפשי.‬
‫הגעתי לפני הזמן, כמובן.‬
‫בסביבות חמש, חמש וחצי.‬
‫- קרלייל -‬
‫ידעתי איך פייר נראה.‬ ‫לפי תמונות, אני מניחה.‬
‫אז קמתי וניגשתי ללחוץ לו את היד,‬
‫ואמרתי, ״פייר לגראנז׳, אני אן פרידמן.‬
‫נעים לי להכיר אותך״.‬
‫ובמבטא שלו…‬
‫״אל תהיי כל כך בטוחה!״‬
‫הוא היה נסער כולו.‬
‫אן השתדלה לשמור על אווירה קלילה.‬
‫ואז הוא התחיל לצרוח בקולי קולות:‬
‫״אני אעלה אותך באש!‬
‫את מבינה?‬
‫אני אעלה אותך באש, ולא יהיו לך חיים.‬
‫הם ייגמרו.‬
‫וזה יגיע לתקשורת,‬
‫וזה יהיה הסוף שלך.״‬
‫ואן פרידמן, בתגובה, לדברי לגראנז׳,‬
‫אמרה ״טוב…‬
‫שמע, אל תכעס, פייר.‬
‫בוא ננסה למצוא קונה אחר לציור הזה״.‬
‫נכון או לא נכון שאמרת‬ ‫״אמצא לך קונה אחר״?‬
‫לא נראה לי שאמרתי את המשפט הזה.‬
‫ולגראנז׳ השיב,‬
‫״רגע, אז…‬
‫אני אקבל את הכסף שלי בחזרה,‬
‫כדי שאיזה אספן אחר ייפול בפח?״‬
‫בהחלט ייתכן שאמרתי,‬
‫״אני מאמינה ביצירה,‬
‫ואני יודעת שאתה רוצה שאמכור אותה,‬
‫אז אבדוק מה אני יכולה לעשות״.‬
‫חשוב לזכור שאן פרידמן‬
‫עדיין טענה שהיצירות הן מקוריות.‬
‫לדעתי, היא ידעה שמדובר בזיופים,‬
‫או לפחות הייתה צריכה לדעת,‬
‫ושזו הייתה, בין היתר,‬ ‫אסטרטגיה שמטרתה להסתיר את זה.‬
‫- ההאשמות של לגראנז׳ -‬
‫היא חשבה שאנחנו צריכים מומחה משלנו,‬
‫שיערוך ניתוח של הפיגמנטים,‬
‫והיא בהחלט לא עמדה להגיע למסקנה‬
‫שלגראנז׳ זיהה נכונה שמדובר בזיוף‬
‫על סמך ניתוח מדעי אחד בלבד.‬
‫בתגובה לאיומיו של לגראנז׳‬ ‫לתבוע את גלריה נודלר,‬
‫גלריה נודלר נסגרה.‬
‫- גלריה ידועה נסגרת לאחר 165 שנים -‬
‫מן הסתם, נראה ש…‬ ‫תביעה? סוגרים את הגלריה.‬
‫למייקל האמר, מן הסתם, היה כסף רב,‬
‫אז סביר להניח שהוא‬
‫ידע שהוא נמצא בסכנה גדולה‬ ‫מבחינה משפטית וכספית,‬
‫והוא החל להזיז נכסים, ולהגן על נכסים.‬
‫הוא הבין מה עלול לקרות.‬
‫זה לא נכון שההחלטה התקבלה‬ ‫כתגובה לפרשת גלפירה רוזלס.‬
‫זו הייתה החלטה עסקית,‬
‫שהתקבלה על בסיס הכנסותיה של הגלריה,‬
‫וזה צעד שנשקל במשך יותר משנה.‬
‫- נחקר חשד לזיוף יצירות -‬
‫- פייר לגראנז׳ -‬
‫- תבע את הגלריה -‬
‫ה־1 בדצמבר 2011.‬ ‫אני זוכרת את התאריך המדויק.‬
‫פתחתי את ה״ניו יורק טיימס״.‬
‫באותו בוקר, ניגשתי להתעמל,‬
‫ונכנסתי לחדר השינה שלנו,‬ ‫וראיתי את אלינור…‬
‫בכית ורעדת.‬ ‫-רעדתי.‬
‫- גלריה נודלר -‬
‫די מהר הבנו שמדובר בבשורות רעות מאוד.‬
‫מקור הדליף לי שמתנהלת חקירה,‬
‫חקירה של ה־FBI.‬
‫זה הלם.‬
‫הייתי בהלם.‬
‫לא הייתי בהלם.‬
‫אלוהים! כמה שנים זה נמשך?‬
‫אני חושב שהציבור לא היה מסוגל‬ ‫להוריד מזה את העיניים.‬
‫זה היה מופע אימים.‬
‫באותו רגע, ידעתי שהיצירה שאצלנו מזויפת.‬
‫לא היה שום ספק.‬
‫לא ירדתי למחתרת, כמו שאומרים.‬
‫זה היה רצף של שיחות עם אנשים ששאלו שאלות.‬
‫השבתי כמיטב יכולתי.‬
‫לא ציפיתי לזה.‬
‫- ״אני דוחה מכול וכול את ההאשמות‬ ‫לפיהן הטעיתי מישהו בעסקה הזו. -‬
‫- האמנתי באותנטיות היצירה‬ ‫של פולוק בשעת המכירה,‬
‫ומאמינה גם היום.״‬ ‫אן פרידמן, ״פייננשל טיימס״ -‬
‫היא המשיכה לשקר,‬
‫ואמרה שהיצירה היא ללא ספק מקורית.‬
‫״תנו לי כמה ימים, ואפרסם את שמו‬
‫של המוכר השווייצרי.״‬
‫ואמרתי ״בסדר, אבל תתקשרי אליי מיד״.‬
‫והיא מעולם לא התקשרה.‬
‫רציתי לעשות כמיטב יכולתי, להפוך עולמות,‬
‫כדי שהציורים ייבדקו בצורה הנכונה.‬
‫אז אמרתי לעורכי דיני‬ ‫שאני רוצה לקדם את זה.‬
‫- האמון בינינו הלך וגבר עם השנים,‬ ‫ואני מאמינה בחשיפת האמת.‬
‫- אני מקווה שתעזרי לי בכך. -‬
‫- ההודאה‬ ‫2013 -‬
‫היחידה שנמצאה בבירור בארה״ב‬ ‫הייתה גלפירה רוזלס.‬
‫ביצענו את המעצר.‬ ‫היא נעצרה בביתה בלונג איילנד.‬
‫טענו שהיא עלולה לברוח. השופט הסכים,‬ ‫ודן אותה למעצר ללא שחרור בערבות.‬
‫ניהלתי את החקירה‬
‫כחקירת זיופי יצירות אומנות, חד וחלק.‬
‫וחשפתי ראיות לא רעות,‬
‫אבל לא סוג הראיות שהיו דרושות לי‬ ‫כדי להשיג הרשעה מחבר מושבעים.‬
‫אז שיניתי קצת את נקודת המבט.‬
‫הכסף עובר מהגלריות בניו יורק‬
‫לחשבונות בנק בספרד,‬
‫ואז, 90 אחוזים מהכסף אמור לעבור למשפחה‬ ‫שהיצירות שייכות לה, לדבריה,‬
‫והיא אמורה לשמור עשרה אחוזים,‬ ‫עמלת תיווך.‬
‫עד מהרה, הצלחתי לברר‬ ‫שכל הכסף נשאר אצלה.‬
‫אני למד מכך שני דברים.‬ ‫הראשון: אין שום משפחה.‬
‫והשני: זו גם הכנסה מבחינתה.‬
‫הכנסה בהיקף מיליוני דולרים.‬
‫אז בדקנו אם היא דיווחה‬ ‫על חשבון הבנק שלה בחו״ל,‬
‫בדקנו אם היא דיווחה על זה בתור הכנסה,‬
‫והיא לא דיווחה. אז יכולנו להגיש‬ ‫כתב אישום פדרלי על עבירות מס.‬
‫כתב האישום הזה נתן לנו קלף מיקוח,‬
‫כי היא לא רק ביצעה עבירות מס.‬
‫העובדה שכל הכסף נשאר אצלה‬
‫מעידה על כך שהיא יודעת‬ ‫שמשהו ביצירות לא בסדר.‬
‫היא הייתה חודשים במעצר.‬
‫היא הייתה צפויה לעונש מאסר ממושך‬ ‫על עבירות המס.‬
‫אני חושב שהיא הגיעה לנקודת שבירה.‬ ‫היא סירבה להיענש בשם כולם,‬
‫וידעה שתוכל לסייע לחקירה שלנו‬
‫בכך ש… בין היתר,‬ ‫תספר לנו מי יצר את הזיופים.‬
‫וכך היא עשתה.‬
‫שמו הוא פיי־שן צ׳יאן.‬
‫הוא נעלם מביתו בקווינס, ניו יורק,‬
‫כשנודע לראשונה על פרשת הזיופים הענקית.‬
‫הופתעתי לגלות שהציורים צוירו בקווינס,‬
‫ע״י מרצה למתמטיקה.‬
‫חשפנו הרבה מאוד ראיות.‬
‫מצאנו מעטפה שעליה נכתב‬ ‫״מסמרים של מארק רות׳קו״.‬
‫מצאנו ספרים על כל הנושאים,‬
‫מצאנו צבעים,‬
‫וכל מיני דברים שתאמו בדיוק‬
‫את הזיופים שהוא ייצר בעבור גלפירה.‬
‫מישהו שלא יודע היה חושב‬ ‫שמדובר באדם בעל תשוקה לציור,‬
‫ובאמת הייתה לו תשוקה לציור.‬
‫צ׳יאן הודה שזייף את חתימות האומנים‬ ‫שאת ציוריהם העתיק,‬
‫אך טען שהופתע לגלות‬ ‫כמה אנשים בעולם האומנות‬
‫האמינו שציוריו הם יצירות מקוריות‬ ‫של רות׳קו ושל פולוק.‬
‫צ׳יאן הורשע כמה חודשים לאחר הראיון‬
‫בזיוף חתימותיהם של האומנים,‬ ‫ובמתן עדות שקר לסוכנים פדרליים.‬
‫אם הזהירו אותו שאנחנו בדרך או לא, כי…‬
‫תזכור, הוא בטח ידע שגלפירה נעצרה.‬ ‫כולם ידעו על זה.‬
‫אז אני מנחש שהוא לא ישב בחיבוק ידיים,‬
‫ומרגע שהוא הגיע לסין, אין מה לעשות,‬
‫כי סין לא מסגירה נתינים סיניים לארה״ב.‬
‫קיבלתי טלפון,‬
‫בשעת הצהריים.‬
‫בישרו לי שגלפירה הודתה‬
‫בכך‬
‫שהציורים היו, הנם, מזויפים כולם.‬
‫היא הקדישה כמעט עשרים שנה מהקריירה שלה‬
‫למחקר, למחשבה, להצגה, למכירה,‬ ‫של היצירות האלה,‬
‫ובן רגע,‬
‫האדמה נשמטה לה מתחת לרגליים.‬
‫תאר לך שהיית מקדיש נתח כזה מהקריירה שלך,‬ ‫ומהזמן שלך,‬
‫למשהו שהתגלה כתרמית מוחלטת.‬
‫זוועה.‬
‫כל כך הרבה שנים של ציפייה, של אמונה…‬
‫מבחינתי, זה הרגע שבו חיי,‬ ‫עד לרגע זה, התפוררו.‬
‫כל מה שאמרתי,‬
‫וכל עולמי, פשוט התנפץ.‬
‫אני חושב שהיו לה ימים רבים,‬ ‫אבל ייתכן שזה היה הגרוע שבהם.‬
‫אבל הייתי מוכרחה להמשיך לנשום‬ ‫ולהבין מה לעשות מבחינה משפטית.‬
‫- פרצופי ההונאה -‬
‫- עשר תביעות הוגשו‬ ‫נגד אן פרידמן וגלריה נודלר -‬
‫- תשע מהן יושבו בעסקת טיעון -‬
‫- אחת הגיעה לבית המשפט -‬
‫אני בן 75. עבדתי עם כל מיני אנשים,‬ ‫בכל רחבי העולם, בסיטואציות עסקיות קשות.‬
‫אלה האנשים האיומים ביותר שנתקלתי בהם בחיי.‬
‫בני הזוג דה סולה רצו את כספם בחזרה.‬
‫הם לא קיבלו הצעה להחזר כספי לפני המשפט.‬
‫ההצעה שלהם הייתה מגוחכת. פשוט מגוחכת.‬
‫אמרתי ״בסדר, ניפגש בבית המשפט״.‬
‫- המשפט‬ ‫2016 -‬
‫דומניקו דה סולה תבע את הגלריה,‬ ‫שנסגרה בינתיים,‬
‫ואת מייקל האמר,‬ ‫שהיה בעליה של הגלריה, עדיין,‬
‫ואת אן פרידמן עצמה.‬
‫הזוג דה סולה, מעבר לקבלת כספם בחזרה,‬
‫רצו שהסיפור יתפרסם ברבים,‬
‫מפני שהם כעסו,‬
‫והם האמינו שאן פרידמן‬ ‫לא הייתה קורבן תמים,‬
‫שהיא רימתה אותם באופן פעיל.‬
‫כמובן, זה היה קשור‬ ‫לתפקידו של מר דה סולה ב״סות׳ביז״.‬
‫״מי את בכלל?״‬
‫הייתה תחושה שהם מחפשים נקמה.‬
‫הוא לא רצה שום דבר אחר‬
‫מלבד מלחמה.‬
‫- זיוף ב־8.3 מיליון דולר -‬
‫המשפט התנהל באולם הטקסי של מחוז דרום.‬ ‫אולם גדול מאוד.‬
‫הוא היה מלא מפה לפה.‬
‫דומניקו רתח מזעם.‬
‫כשהיה יושב עם עורכי דינו,‬
‫הוא כל הזמן היה מחווה בידיו אל עבר הקהל.‬
‫״אתם מאמינים שזה קורה?״‬
‫והסתכלתי על אן פרידמן כל הזמן,‬
‫עם רצח בעיניים.‬
‫אלינור מסרה עדות נסערת מאוד,‬
‫כשסיפרה על תחושת הבגידה שחשו מצד מישהי‬
‫שהם בטחו בה.‬
‫היא העידה וסיפרה כמה כעסה,‬
‫על שברון הלב שלה, העצב…‬
‫אני אדם רגשני מאוד.‬
‫אני בוכה ברגעי שמחה וברגעי עצב.‬
‫אבל זה פתח מחדש את הפצעים,‬
‫וקיוויתי שהמושבעים יבינו שאני מדברת מהלב.‬
‫אני חושב שזו הייתה הצגה,‬ ‫אבל הצגה מוצלחת.‬
‫אן פרידמן לא הייתה חברה קרובה.‬
‫הם ביקרו ב״נודלר״ פעם אחת.‬
‫היו לי רגשות עזים,‬
‫וחשפתי אותם, כי…‬
‫הם היו אמיתיים.‬
‫היו אפילו רגעים מצחיקים. למשל…‬
‫היצירה ״לא של רות׳קו״‬ ‫הוצגה בבית המשפט כל הזמן,‬
‫ואנשים התחבטו בשאלה אם המלבן הקטן‬ ‫צריך להיות למטה או המלבן הגדול,‬
‫מפני שככה זה היה אצל רות׳קו,‬
‫וכמובן, העובדה המגוחכת שכולנו ידענו‬ ‫שרות׳קו לא צייר את הציור הזה,‬
‫אבל דנו בשאלה אם הציור הפוך או לא.‬
‫זה היה אחד מאותם רגעים מצחיקים‬ ‫בעולם האומנות המודרנית, של…‬
‫״הציור הזה הפוך?״‬
‫״הזיוף הזה הפוך?״‬
‫העובדה שאי אפשר היה להתעלם ממנה‬
‫הייתה שנמכרו זיופים,‬
‫והם נמכרו לא ע״י זקנה אלמונית ברחוב,‬
‫אלא ע״י גלריה מפורסמת.‬
‫כשזאת נקודת ההתחלה שלך,‬
‫אתה כבר מתחת למים.‬
‫נעזרתי בקבוצות מיקוד רבות‬
‫כדי להבין מה אנשים חושבים על זה.‬
‫הם הוציאו הון על הגנה משפטית.‬
‫לא בפעם הראשונה,‬ ‫שמעתי שהם עשו משפטי־דמה, המון חזרות…‬
‫נדמה לי שמישהי גילמה את דמותי…‬ ‫אנחנו לא עשינו את זה.‬
‫מקבוצות המיקוד אנחנו למדים שזה מרוץ סוסים.‬
‫״כשאנחנו מקשיבים לצד אחד,‬
‫זה מאוד משכנע. אנחנו נוטים לצד הזה.״‬
‫וכשהם מקשיבים לצד שלי, הם אומרים‬
‫״יש עוד צד לסיפור הזה״.‬
‫חשבנו שהסיכויים טובים בהרבה.‬
‫ידענו שהעובדות, שהחוק, בצד שלנו.‬
‫לפי מה שעורך דיני אמר,‬
‫ומן הסתם גם חשב, היה לנו סיכוי לנצח.‬
‫הם היו נואשים.‬
‫באמת, לא היה להם קייס. בכלל.‬
‫ועורכי הדין ניסו לפגוע באמינות של דומניקו‬ ‫באמצעות העובדה‬
‫שהוא היה פעם עורך דין.‬
‫והיו אומרים לו, ״מר דה סולה,‬ ‫היית צריך לדעת. היית עורך דין״.‬
‫והוא ענה להם,‬
‫״אני לא עורך דין. אני מוכר תיקי נשים.״‬
‫המוני המומחים שמסרו עדויות‬
‫היו במצב מביך מאוד.‬
‫כריסטופר רות׳קו התבקש להגיע ל״נודלר״‬
‫ולהביט ביצירה שצוירה כביכול בידי אביו.‬
‫הוא בחן אותה במשך חצי שעה, מכל הכיוונים,‬
‫ולבסוף קבע שהיא נהדרת.‬
‫קשה לדמיין שמישהו חושב שציור הוא זיוף,‬
‫ובכל זאת קובע שהוא נהדר.‬
‫- אפילו הבן התקשה לזהות את הזיוף -‬
‫הוא ידע ש״נודלר״ מוכרים יצירות אומנות,‬
‫אז למה הוא חשב שקראו לו?‬
‫הוא באמת היה נהדר. זה לא אומר שהוא אותנטי.‬
‫הציורים היו מוצלחים. הם שיטו באנשים רבים.‬
‫ואן פרידמן יודעת את זה.‬ ‫קביעה שציור הוא נהדר אינה אימות.‬
‫- רות׳קו הבן מכחיש שאימת ציורים -‬
‫מומחה אחר אמר,‬ ‫״לא אמרתי שהיצירה הזו היא אותנטית״.‬
‫אבל התברר במשפט שהוא ביקש‬ ‫להציג את היצירה בתערוכה שהוא ארגן.‬
‫אז… בבית המשפט…‬
‫״אתה מרבה לבקש דברים‬ ‫שנחשבים בעיניך לזיופים?״‬
‫״ודאי שלא.״‬
‫הם פשוט ניסו לחזור בהם.‬
‫יכולת לשמוע את הצפצוף של המשאית ברוורס.‬
‫חלקם הכחישו שאמרו דברים שכתבו במייל,‬
‫וכשהציגו להם את ההודעה,‬
‫הכחישו שנכתב בה מה שנכתב בה.‬
‫היה קשה מאוד לשבת שם‬ ‫ולשמוע אותם משקרים במצח נחושה.‬
‫- אוצר אמיתי! -‬
‫אז אן מביטה בערימת המסמכים‬ ‫שעליהם היא הסתמכה,‬
‫שבהם נכתב, ״אין לי סיבה לפקפק‬ ‫באותנטיות של יצירה זו או זו״,‬
‫ושואלת את עצמה,‬
‫״איפה אתם כשאני צריכה אתכם?״‬
‫אבל אני מופתע שאף אחד…‬
‫לא הודה בטעותו,‬
‫מלבד אן.‬
‫אז מן הסתם, זה היה רגע ה״וואו״,‬
‫כשמר אנפם העיד בשבועה‬
‫שמעולם לא ראה את הציור.‬
‫זה היה יוצא דופן.‬
‫הוא מעולם לא ראה את הציור, פיזית.‬ ‫אן פרידמן שלחה לו תצלום.‬
‫העדה האחרונה הייתה רואת החשבון של הגלריה.‬
‫היא הסבירה לבית המשפט את ספרי החשבונות.‬
‫וכמובן, ספרי החשבונות חשפו‬
‫שלולא מכרה זיופים ב־80 מיליון דולר,‬
‫הגלריה הייתה נמצאת‬ ‫בחובות של מיליוני דולרים.‬
‫אז, בעשרות השנים האחרונות,‬
‫הם התפרנסו ממכירת זיופים.‬
‫ברגע הזה צצה שאלה של אחריות פלילית.‬
‫אן פרידמן ומייקל האמר‬
‫הרוויחו אישית ממכירתם של הזיופים האלה.‬
‫לא הייתי אחראית על עלויות התפעול.‬
‫לא ביליתי זמן רב ב…‬
‫קראנו לזה ״קומת הנהלת חשבונות״.‬
‫- בגלריה נמכרו ציורים ב־70 מיליון‬ ‫רווח לגלריה: 33 מיליון -‬
‫כן, זה הזיק מאוד לדעתי.‬
‫- העמלות של אן: 10 מיליון -‬
‫התבהר שהאמר השתמש בגלריה‬ ‫כאילו הייתה הכיס הפרטי שלו.‬
‫הוא השתמש בכרטיס אשראי של החברה‬ ‫כדי לטוס עם אשתו לפריז,‬
‫לרכישת מרצדס בחצי מיליון דולר.‬
‫מעטים ידעו שקיימת מרצדס‬ ‫שאפשר לרכוש בחצי מיליון דולר.‬
‫מייקל תמיד‬
‫התלהב מאוד‬
‫מהיצירות האלה שגיליתי.‬
‫קשה ביותר לחשוב שהאנשים האלה, ב״נודלר״,‬
‫פעלו מבלי לדעת על כך.‬
‫לדעתנו, זה בא מגבוה.‬
‫זה חד־משמעית לא נכון,‬
‫ואם מישהו טוען אחרת,‬
‫זה לא סביר ולא נכון בעליל.‬
‫ולמעשה,‬
‫זה עלבון למשפחה ולפועלה.‬
‫היו המון עדים,‬
‫ואז הגיעה ההזדמנות של אן פרידמן‬ ‫ושל מייקל האמר להעיד.‬
‫אן הייתה שם, כהרגלה,‬
‫לבושה באפור, בראש מורכן.‬
‫מייקל האמר נכנס לאולם בית המשפט,‬
‫לבוש בז׳קט קטיפה בצבע כחול כהה,‬
‫מכנסיים חומים,‬
‫שיזוף כהה,‬
‫ושיער שופע בגוון זהוב בהיר,‬
‫וזה היה בפברואר, בניו יורק סיטי.‬
‫אולם בית המשפט היה מלא.‬ ‫לא יכולת למצוא מקום פנוי.‬
‫ידענו שזה היום שבו יגיע השיא,‬
‫ושזה יהיה מכוער במיוחד.‬
‫אני לא חושב שהייתה תקווה כלשהי‬
‫שאן פרידמן ו״נודלר״ יזכו בתביעה.‬
‫ואני חושב שאן פרידמן לא רצתה‬ ‫שהתביעה תגיע לדיון בבית משפט,‬
‫והיא בהחלט לא רצתה להעיד,‬ ‫מפני שהמשפט למעשה נסגר‬
‫שעה לפני שמייקל האמר‬ ‫היה אמור לעלות לדוכן העדים.‬
‫נכנס רשם בית המשפט, או מישהו כזה,‬
‫והכריז שהמשפט נגמר.‬
‫נקודה.‬
‫אן פרידמן ומייקל האמר ידעו‬
‫שהם עלולים להחמיר את המצב עוד יותר,‬
‫שהם עלולים להיות צפויים ל…‬
‫סכנה, סכנה משפטית, אם יעידו,‬
‫אז הם החליטו לפרוש בשיא.‬
‫אני חושב שהוכחתי את הטענות שלי היטב,‬
‫אז עשיתי את חובתי,‬
‫וחשפתי את ההונאה,‬
‫ואני חושב שבאותה נקודה,‬ ‫היה הגיוני מבחינתנו להגיע להסדר.‬
‫נראה לי‬
‫שביום שבו אני אמורה להעיד…‬
‫דווקא ביום הזה, להגיע להסדר?‬
‫הם לא רצו שעדי ההגנה יעידו.‬
‫לא אגיד אפילו שהם לא רצו שאן פרידמן תעיד,‬
‫אבל אני חושבת שזה משהו שאנשים חיכו לו.‬
‫אני בטוחה לחלוטין שהייתי מאושרת‬ ‫לשמוע את המילה ״אשמים״.‬
‫יש לי הרבה רגשות סביב זה.‬
‫ו… אתה יודע,‬
‫אולי היו השלכות נוספות‬
‫לאן פרידמן ולמייקל האמר, ולגלריות,‬
‫אילו בית המשפט פסק שהם אשמים.‬
‫הם ידעו איזו עסקה נראתה להם הוגנת,‬
‫וברגע שהם קיבלו הצעה שנראתה להם הוגנת,‬
‫הם הגיעו להסדר.‬
‫מה שלום מרשתך?‬
‫סלחו לנו, בבקשה.‬
‫רוזלס הייתה היחידה‬ ‫שהייתה צפויה לעונש מאסר,‬
‫ולבסוף נגזרה עליה לרצות‬ ‫את משך הזמן שכבר ריצתה.‬
‫כלומר, כמה חודשים.‬
‫- רוזלס בכתה לאחר סגירת עסקת הטיעון… -‬
‫היו אנשים שהתאכזבו‬ ‫מהעונש שנגזר על גלפירה,‬
‫אבל צריך לחשוב על זה בהקשר‬ ‫של מה שהצלחנו להשיג.‬
‫ואני חושב שזה היה ההיגיון של השופטת:‬
‫לא נטיל על האישה הזאת, ש…‬
‫רק בגלל יד המקרה, אפשר לומר,‬
‫היא היחידה שתיענש,‬
‫וגם היחידה שהודתה ושיתפה פעולה…‬
‫זה גם אומר משהו על גלפירה,‬ ‫שהיא לא הפלילה את אן.‬
‫כשאתה מנסה להסיט את האשמה,‬
‫כשאתה מנסה להשיג הקלה בעונש,‬
‫ככל שאתה מפיל עוד אנשים יחד איתך,‬ ‫מצבך משתפר.‬
‫הלחץ על מישהו במצב כזה להסגיר אחרים,‬
‫ובמטרה להפליל אותם, להמציא או להפריז,‬
‫הוא אדיר.‬
‫האם היא קיבלה עונש קל מדי?‬
‫לא יודעת. לא נשאר לה כסף.‬
‫היא ישבה בכלא,‬ ‫והייתי באולם בית המשפט ביום בו היא הופיעה‬
‫כשהרגליים שלה קשורות בשלשלאות.‬
‫במובן מסוים,‬
‫היא עמדה במרכז הפרשה,‬
‫אבל היא גם הייתה כלי משחק בידי אחרים.‬
‫סוחרת האומנות מניו יורק, גלפירה רוזלס,‬
‫נידונה בידי השופטת קתרין פולק פאייה‬
‫לתשעה חודשי מאסר בית.‬
‫פאייה ציינה בפסיקתה את טענות ההגנה,‬ ‫לפיהן התנהגותה של רוזלס‬
‫נבעו מהתעללות שספגה מצד בן זוגה,‬
‫המוח שמאחורי המזימה.‬
‫הרמתי עליה יד לפעמים.‬
‫היו לנו ויכוחים,‬
‫היה לי מזג חם, אבל…‬
‫ואני מבין אותה, וסולח לה,‬
‫על שהשתמשה‬
‫בעדות הזאת כדי להגן על עצמה.‬
‫כרגע, למיטב ידיעתי,‬ ‫היא נמצאת בלונג איילנד.‬
‫היא נאלצה לוותר על נכסיה‬ ‫במסגרת הסדר הפיצויים,‬
‫ולמיטב ידיעתי, היא לא עוסקת בתחום האומנות.‬
‫- לאחר שבחן את כל הראיות, התובע המחוזי‬ ‫החליט שלא להגיש כתב אישום נגד אן פרידמן. -‬
‫מה שבאמת רציתי לדעת זה‬
‫האם אוכל להוכיח ל־12 בני אדם,‬
‫מעבר לספק סביר,‬
‫שהגלריה, ומי שלא ניהל אותה,‬
‫מי שלא מכר את הציורים, ידע שהם מזויפים.‬
‫היא לא ידעה שהיא מוכרת זיופים.‬
‫אני משוכנע בכך לחלוטין.‬
‫ישבתי במשרד איתה, עבדתי מולה,‬
‫והיא שיקרה לנו.‬
‫היא האשמה פה.‬
‫אן פרידמן היא לא קורבן.‬
‫היא סוחרת.‬
‫היא אשמה בחטאים התנ״כיים הרגילים,‬ ‫גאוותנות ותאוות בצע, אני מניחה.‬
‫או שהיא פעלה בשיתוף עם גלפירה רוזלס,‬
‫או שהיא פשוט הייתה טיפשה מאוד.‬
‫שים את עצמך בנעליה,‬
‫צעד אחר צעד.‬
‫קל יותר להביט אחורה ולומר,‬
‫״תני לי להראות לך את נורות האזהרה‬ ‫שנדלקו במשך 14 שנה.״‬
‫איך אפשר לתלות על הקיר בבית‬ ‫ציור של ג׳קסון פולוק‬
‫עם שגיאת כתיב בשם,‬
‫במשך עשר שנים, או כמה זמן‬ ‫שהוא היה תלוי בבית של אן פרידמן?‬
‫השאלה במקרה של אן היא:‬ ‫מה היא ידעה באותו הזמן?‬
‫כל הפרטים האלה, שהתגלו בהמשך,‬
‫לא משנים את זה.‬
‫הוחלט שלא נצליח להוכיח את זה‬ ‫מעבר לספק סביר.‬
‫הם היו הוגנים, הסתכלו על השורה התחתונה‬ ‫והחליטו לא להגיש נגדה כתב אישום.‬
‫העובדה שהם לא העמידו אותה לדין‬ ‫היא מזעזעת בעיניי.‬
‫אני לא יודעת. אני…‬
‫אני מופתע ש…‬
‫אני מופתע מכל ה…‬
‫אני מופתע מאוד.‬
‫זו תעלומה, וזה מתסכל מאוד.‬
‫- החיפוש אחר שני נמלטים -‬
‫חוסה ברגנטיניוס דיאס‬ ‫נעצר בספרד בעקבות האישומים בארה״ב,‬
‫ושוחרר בעודו ממתין להסגרתו לארה״ב.‬
‫הוא טען שלא עשה כל רע,‬ ‫ואמר לכתבים המקומיים‬
‫שהפרשה אינה מדאיגה אותו.‬
‫אין מה לעשות מפני שהם נתינים של ספרד,‬
‫ואנחנו צריכים לעבור תהליך הסגרה בספרד,‬
‫וספרד החליטה שלא להסגיר אותם. זה מאכזב.‬
‫- לוגו, ספרד -‬
‫- גוני, חברת עורכי דין -‬
‫קרלוס ההחלטה שלך לחזור לספרד…‬
‫טוב, ביתי תמיד היה בספרד,‬
‫ותמיד…‬
‫השורשים שלי תמיד היו בספרד.‬ ‫אני נסעתי לספרד…‬
‫אין לזה שום קשר למה שקרה?‬ ‫-לא.‬
‫נעשו מאמצים להחזיר‬ ‫את ברגנטיניוס לארה״ב ולהעמיד אותו לדין.‬
‫בינתיים, המאמצים האלה לא נשאו פרי.‬
‫אדון ברגנטיניוס חף מפשע‬ ‫כל עוד לא הוכח ההפך.‬
‫- סנצ׳ז גוני‬ ‫עו״ד -‬
‫הוא לא זקוק למשפט כדי להוכיח את חפותו.‬
‫רק שיהיה לי ברור מבחינה משפטית,‬
‫טענתך היא שכל מה שקרה עם גלריה נודלר,‬
‫כל מה שקרה היה באשמת גלפירה?‬
‫טוב,‬
‫אני יודע ש…‬
‫לא.‬
‫טוב, השאלה הזאת לא מוצאת חן בעיניו. בסדר.‬
‫מעולם לא הייתי אדם שאפתן.‬
‫גלפירה הייתה שאפתנית יותר ממני.‬
‫אני סולח לה,‬
‫והיא אם בתי, ואני מאחל לה כל טוב.‬
‫אני יודע שמצבה טוב יותר ממצבי.‬
‫- לאחר הראיון, ברגנטיניוס ניסה‬ ‫למכור לבמאי את ״המפוחית של בוב דילן״. -‬
‫תשלם לי כמה שאתה יכול. היא אמיתית.‬
‫תנגן עליה!‬ ‫-בטח.‬
‫תנגן עליה.‬
‫זה לא לציטוט.‬
‫- שנגחאי, סין -‬
‫הלו? מישהו בבית?‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום, אנחנו מצלמים סרט תיעודי.‬
‫את יודעת אם גר כאן‬ ‫אדם מבוגר בשם פיי־שן צ׳יאן?‬
‫אתם יכולים לבדוק למעלה.‬ ‫-למעלה?‬
‫פה, למעלה.‬ ‫-טוב.‬
‫שלום, גברתי.‬
‫את מכירה אדם מבוגר בשם פיי־שן צ׳יאן?‬
‫פיי־שן צ׳יאן?‬ ‫-כן.‬
‫זאת אני.‬
‫מה? את פיי־שן צ׳יאן?‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אנחנו מצלמים סרט תיעודי‬
‫על אומן משנגחאי.‬
‫אפשר לשאול אותך כמה שאלות?‬
‫אומן משנגחאי…‬
‫דיברתם עם מישהו? קבעתם פגישה?‬
‫אנחנו רוצים לדבר עם מר צ׳יאן.‬
‫ממי קיבלתם את הכתובת הזאת?‬
‫ממי קיבלת את הכתובת הזאת?‬
‫הוא כבר זקן. הוא לא רוצה להתראיין.‬
‫- גברת צ׳יאן‬ ‫אשתו של פיי־שן צ׳יאן -‬
‫כיום, הוא לא יוצא מהבית,‬
‫ומצייר להנאתו.‬
‫הוא כבר לא מוכר יצירות.‬
‫לא רציתי שהזיופים שלי‬ ‫יימכרו בתור יצירות מקוריות.‬
‫הם רק העתקים,‬ ‫ומי שרוצה יכול לתלות אותם בביתו.‬
‫פיי־שן ידע מה יקרה לציורים שלו.‬
‫קודם כול, הוא חתם עליהם בשמות האומנים.‬
‫בתחום שלנו,‬ ‫זאת ההגדרה המשפטית של כוונה להטעות,‬
‫כשאתה חותם על ציור.‬
‫אני מופתע שהצייר הסיני הצליח לצאת מארה״ב,‬
‫שלא התריעו בפני רשויות ההגירה,‬
‫שלא ידעו מי הוא, וכולי.‬
‫פיי־שן, ככל הנראה, לעולם לא יחזור לארה״ב.‬
‫יהיה טיפשי מצדו לעשות זאת.‬
‫זה חבל, כי כיום,‬ ‫פיי־שן צבר תהילה כתוצאה מזה,‬
‫אבל לא שילם שום מחיר.‬
‫איש מלבד אן פרידמן עצמה‬ ‫לא יודע במה היא האמינה או לא האמינה.‬
‫לא רק שאן פרידמן לא הועמדה למשפט,‬
‫היא גם ממשיכה לעבוד בתחום.‬
‫היא ממשיכה לנהל גלריה.‬
‫חשבתי, ״באמת?‬
‫לא רצית להחליף קריירה אחרי זה?״‬
‫יוצא דופן בעיניי שהיא ממשיכה‬ ‫למכור ולנהל גלריה,‬
‫ושאנשים עדיין מוכנים לעשות איתה עסקים.‬
‫היית רוכש ממנה ציור?‬ ‫-לא.‬
‫אז אתה לא חושב שתרכוש יצירת אומנות‬ ‫מאן פרידמן בעתיד הקרוב?‬
‫לא.‬
‫הרגע היחיד שבו‬ ‫אני נזכרת באותו רגע ומתעצבנת‬
‫הוא כשאני הולכת בשדרות מדיסון‬
‫ורואה את אן פרידמן יושבת בבית קפה.‬
‫מצד אחד, זאת פרשה יוצאת דופן.‬
‫ואתה אומר שזה לא דומה לכלום.‬
‫מצד שני, זה גם גורם לך לתהות,‬
‫״עד כמה זה באמת יוצא דופן?‬ ‫כמה דברים כאלה קרו ללא ידיעתנו?״‬
‫אני חושב שפרשת ״נודלר״ הטילה צל.‬
‫כמה זמן יישאר הצל? אינני יודע.‬
‫כל עוד יצירות נמכרות בכסף רב,‬
‫נמשיך לראות הונאות בקנה מידה גדול.‬
‫- מומחים מזהירים מפני זיופים -‬
‫המחירים עולים, יש אומנים חדשים,‬
‫התלהבות חדשה ואוצרות חדשים שמתגלים,‬
‫ויהיו פרשות חדשות ודומות.‬
‫- גילינו בשנז׳ן מפעל זיופים לשוק הבינ״ל -‬
‫אני חושב שזה פתח את עולם האומנות‬ ‫לתפיסות חדשות ולביקורת חדשה.‬
‫איך בעצם מאמתים יצירת אומנות כזאת?‬
‫והאם עולם האומנות עושה מה שצריך‬ ‫כדי לגלות את התשובה?‬
‫זה סיפור על תולדות האומנות.‬
‫זה סיפור על הדרך הנכונה לחשוב על אומנות.‬
‫לפני עשר שנים, הציור הזה שמאחוריי‬
‫היה שווה חמישה מיליון דולרים.‬
‫הוא היה מבוקש ע״י כמה‬ ‫מהאספנים החשובים ביותר בעולם,‬
‫וכרגע, הוא נמצא במשרד שלי.‬
‫אפשר לגעת בו. הוא חסר ערך.‬
‫כשחושבים אם החוויה האומנותית…‬
‫אם זה משתנה כשיודעים‬ ‫שהיצירה אינה מה שהיא מתיימרת להיות.‬
‫- גלריה מנוצ׳ין -‬
‫אני חושבת שהצדק היחיד יהיה‬
‫אם העולם כולו יאמין שהיא הייתה חפה מפשע.‬
‫ואני חושבת שזאת מטרתה בחיים כעת.‬
‫אני חושבת שישפטו אותי על מה שעשיתי.‬
‫כמובן, היו לי טעויות,‬
‫ואני מוכנה להמשיך ולעשות מה שצריך‬
‫כדי לזכות באמונם של אנשים.‬
‫תשאל את האנשים‬ ‫שרכשו ציורים ב־80.7 מיליון דולר‬
‫אם לדעתם זה מספיק.‬
‫- פה שכנה גלריה נודלר -‬
‫הדבר היחיד שאני יודעת לעשות הוא…‬
‫להמשיך הלאה.‬
‫- ביולי 2019 הסתיימה‬ ‫התביעה העשירית והאחרונה -‬
‫- שסבבה סביב זיוף של מארק רות׳קו‬ ‫שנרכש ב־5.5 מיליון דולר -‬
‫- גלפירה רוזלס עובדת כעת‬ ‫כמלצרית במזנון בברוקלין -‬
‫- אן פרידמן ממשיכה למכור אומנות -‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין ‬