Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Li explicaré un acudit endevinalla.
És boníssim.
Sap per què un gos aixeca la pota quan pixa?
No.
Per no mullar la gel·laba.
Qué feies a Síria, a Ar-Raqqà?
Feia teatre.
I a l'ISIL què li semblava? No li agradaria massa, no?
Em van dir que, si seguia fent teatre,
em matarien.
Has de portar-me el passaport i el padró.
Visc al carrer.
No tens un amic que et deixi la seva adreça?
Gairebé tots van morir al mar.
Només conec gent que viu al carrer, com jo.
Creu que podríem legalitzar la situació del meu fill també?
-On viu? -A Bogotà, amb l'àvia.
-Viu amb l'àvia? -Sí. I amb ma germana també.
Vols portar el teu fill i la teva germana?
Sí, senyor.
-Com es diu ta germana? -Elena Pérez.
I ja que fa una llista, potser podria portar el meu xicot.
-I és el pare del nen? -No.
-No.
I com es diu el pare del teu fill?
Doncs no ho sé, senyor.
Sí que vaig tenir un cop un enfrontament amb un senyor.
-Al metro. Molt fort. -Què va passar?
El tren es va sacsejar
i jo vaig tocar el senyor una mica fort sense adonar-me'n.
I de cop i volta es va enfadar moltíssim.
Va començar a dir-me: "Terrorista, terrorista.
M'està fent fora del meu país".
I va tocar l'alarma del metro i el metro es va aturar.
Dius que la policia no deixa de detenir-te?
Sí. Cada cop que m'aturen em demanen el permís de residència.
Diuen que no soc jo i em duen a la comissaria.
Komla, això passa perquè...
no se't veu.
T'has de fer una altra foto.
Però no vagis a un fotomaton perquè et tornarà a passar el mateix.
En què et puc ajudar, Hussein?
Un duplicat.
Del paper que em va donar el darrer cop.
L'has perdut?
No, no.
Me'l vaig deixar a casa de la tieta.
I per què no el vas a buscar?
Bé, la veritat
és que l'he perdut.
Hussein,
és el paper mès important que tens, com vas i el perds?
No hi puc fer res, Elton.
Si no em portes les dues coses, estic lligat de mans, ho sento.
D'acord.
Gràcies igualment.
Elton.
Torna.
Porta'm el passaport.
I el padró?
Hi posaré la meva adreça.
Però t'has de portar bé.
Perquè si fas quelcom, em vindran a mi.
D'acord. Molt bé. Oh! Molt bé. Gràcies.
-Moltíssimes gràcies. -D'acord.
Bé...
no el vaig perdre.
Li vaig deixar a un amic que el necessitava molt més que jo.
El vas vendre.
Hussein, si la policia t'enxampa sense aquest paper,
et ficaran al CIE i després et deportaran.
I deixaras sols la teva dona i els teus fills.
Me'n podria fer un altre, sisplau?
Que passi el següent, sisplau.
Hola.
-Què tal? El senyor Fernando Vila? -Sí.
-María González, un plaer. -Hola, María.
M'ha vençut el visat d'estudiant i he decidit quedar-me aquí.
Tots els homes de la família han marxat als EE. UU. De mojados.
Alguns han creuat el riu i d'altres, per tren, per La Bèstia.
I ara la cosa està pitjor. Amb el tema de Trump, amb el mur...
Sí. No ens volen, directament.
80 persones a una barca per a 15 persones?
L'altra barca es va enfonsar.
-Amb nois, dones i nens. -Tothom.
I quan el nostre es va trencar jo agafava un nen.
Estàvem a punt de morir. I jo no sé nedar.
-Li vaig dir a la dona... -¿A la mare?
-No volia morir amb un nen. -I li vas donar?
Ja era només morir.
Sí.
Era terrible.
La gent del vagó es va implicar amb mi.
I van dir als guàrdies que la provocació va ser per part d'aquell senyor
cap a mi.
-Almenys a algú li importava. -Sí.
Però normalment la gent no s'hi implica per por.
És veritat.
És cert. Per això la gent no s'hi implica. Perquè té por.
Si guanyen les eleccions, et quedes sense feina.
I tu a la cuina, a rentar plats.
No. Jo sortiré al carrer a protestar.
M'imagines amb la pancarta a la mà?
Mira, es diu Zita Krasniqi. És una puta kosovar.
Però es vol casar i deixarà la prostitució.
Al judici es decidirà si ingressa al CIE.
Carla, el CIE no se'm dona bé, eh?
Va, Fernando, que ho faras molt bé.
Escolta,
és estrany que el teu bufet et deixi defensar una prostituta del carrer.
No, és que el seu xicot paga un dineral.
Ai, Carla...
A vegades penso que l'únic que tenim en comú tu i jo és el pàdel.
Per cert, fa molt que no hi juguem.
Últimament vaig molt enfeinat.
És clar. Com està la teva dona?
Lluitant amb la malaltia.
Però hem fet una teràpia nova i esperem tenir bons resultats.
Sort, Fernando.
Dona-li records meus.
Ho faré.
Escolta, quan torni de fer vacances,
tu i jo tenim una cita a la pista de pàdel, d'acord?
T'ho prometo.
Carla.
Creus que la vida està predestinada?
-Com un llibre que ja està escrit? -Sí, més o menys.
Doncs no ho sé, però espero que el meu sigui un supervendes.
-Adéu, carinyo. -Adéu.
Hola, Zita. Soc en Fernando Vila, el teu advocat.
No, jo la substitueixo.
-Parles anglès? -No.
Parles castellá?
-Una miqueta. -Una miqueta.
Hi haurà un judici. Jo intentaré que no et deportin.
Deportar-me?
No, no et deportaran.
-¿Sí? -Mi familia me matará por...
...puta.
No vols que digui ets prostituta.
No puta. No.
No puta.
No et preocupis. Jo buscaré una altra cosa.
-Una altra cosa. -Sí, sí. Una altra cosa. Una altra cosa.
Eh...
Relaxa't, eh? Has de confiar en mi.
-Fernando. -Hola, doctor. Com està?
-Rosa, bona tarda. -Hola.
El tractament de quimioteràpia i radioteràpia
que vam fer després de l'operació no ha donat els fruits que esperàvem.
El tumor ha tornat a créixer
i avança amb més força.
Em sap greu.
Hi ha cap alternativa, doctor?
Sí. Podríem tornar a fer quimioteràpia.
Amb nous fàrmacs, això sí.
I immunoteràpia. Amb una radioteràpia una miqueta més dura.
-I quan podríem començar? -Com abans, millor.
Quantes possibilitats d'èxit hi ha?
Poques.
Quinze per cent. Vint per cent.
Crec que només allargarem uns mesos la vida.
Gràcies per la seva sinceritat, doctor.
Per què no m'esperes aquí? Aniré a buscar el cotxe.
No, prefereixo caminar.
-N'estàs segura? -Sí.
Vull respirar aire fresc.
És que pensava que al cotxe podríem parlar de què farem, no?
Parles com si ens passés el mateix a tots dos.
Qui té càncer soc jo.
Ens veiem a casa.
Fernando.
Perdona'm.
No hi ha res a perdonar.
Cas de Zita Krasniqi.
Té la paraula el ministeri fiscal.
Gràcies, senyoria.
L'acusada és una persona que va entrar al país de manera irregular.
No disposa de permís de residència
ni ha intentat regularitzar-se.
No té medis de subsistència coneguts
ni domicili conegut ni coneix l'idioma.
Per tant, sembla evident
que si no es practica el seu ingrés a un CIE...
Policia. Va detenir-me.
...hi ha un objectiu risc de fugida.
És per això que la fiscalia sol·licita el seu ingrés.
I d'aquesta forma, assegurar-se que el decret d'expulsió al seu país
es faci efectiu.
És el torn de l'advocat de la defensa.
La meva clienta té nacionalitat kosovar.
Espanya no accepta Kosovo com un estat.
Per tant, l'enviaran a Sèrbia.
A Sèrbia la rebutjaran perquè odien els gitanos kosovars.
Després Espanya provarà amb Macedònia,
on també la rebutjaran.
Després, a Croàcia i, així, ad infinitum.
Jo proposo, per acabar amb aquestes anades i tornades kafkianes
de la meva pobra clienta, que la deixin en llibertat.
Així puc acabar els seus papers de residència.
Moltíssimes gràcies, senyoria.
A la vista de les al·legacions formulades per les parts,
ordeno que Zita Krasniqi ingressi en un centre d'internament d'estrangers
fins que es prengui una decisió final sobre la seva deportació.
Donem la sessió per acabada.
Et detindran 60 dies.
-Seixanta dies? -No et preocupis, no et poden deportar.
-Les mans. -Tracta-la bé, sisplau!
Escolti!
Perdó.
Puc fer-li una pregunta?
Ara baixo.
Vostè va detenir la meva clienta, oi?
Sí.
I per què ha vingut a la vista?
Rutina.
Com que rutina?
Els policies mai venen a la vista de deportacions.
Aquest és un cas especial.
Acaba de dir que és rutina. És un cas especial o rutina?
Forma part d'una investigació policial.
A la meva clienta se l'acusa d'un crim?
Sap que no puc donar-li aquesta informació.
-No entenc res... -Si no li importa, tinc molta feina.
I moltes gràcies.
Arrecades.
Collaret.
Els braçalets.
-Dona'm la bossa. -No.
-Que me la donis, puta! -No, sisplau.
Et dic que me la donis, collons!
-Calla, cony! -No, sisplau.
A veure què trobem per aquí.
Què és aquesta merda?
Cap a dins.
Ves-te'n.
Ves-te'n d'aquí.
Feia molt que no cuinaves.
És que no trobava la recepta de la meva àvia, te'n recordes?
Ara la he trobat i...
És que fer pasta sense aquesta salsa no val, eh?
-T'agrada? -Boníssima.
Salut.
Aquesta tarda
he tingut molt de temps per pensar.
Es increïble quantes coses acabes sabent
quedant-te sola una estona.
Ara veig les coses amb...
Amb una certa lucidesa
i m'he adonat que m'ha faltat força
per aspirar a quelcom més profund.
A què et refereixes quan dius "aspirar a quelcom més profund"?
A l'esperit.
Rosa, ets una científica.
No creus en res que no es pugui demostrar.
-Vas escriure un llibre sobre això. -Està obsolet.
Tot el que hi dic es pot qüestionar.
Des de quan?
Des d'ara.
On vols anar a parar, Rosa?
He pres una decisió.
I quina és?
No faré més químio.
Vull posar fi a la meva vida d'una manera digna.
Estàs parlant d'eutanàsia?
Tot seria més fàcil si...
Si tu m'ajudessis.
Rosa.
Calmem-nos una mica.
El metge ha dit que hi havia una teràpia molt més agressiva,
però que hi havia esperances.
És que ja no vull.
No vull patir més.
No vull més químio.
No vull més dolor.
No vull més morfina. No vull res més.
Rosa, tots dos hem tingut un dia terrible.
Per qué no en parlem demà?
No tinc cap crisi, Fernando.
No és una decisió desesperada.
He trobat la força interior per morir en pau.
No hi ha res més a parlar.
Només et demano que m'ajudis a fer-ho.
Per què em tractes així?
Hem tingut una relació basada en l'honestedat
i en la sinceritat.
De cop em parles com si fos un estrany.
Mai hem estat en una situació com la d'ara.
Jo mai no et demanaria una cosa així.
Mai, mai, mai no et diria una cosa així.
Ets egoista, Fernando.
No, l'egoista ets tu!
Després de 26 anys d'intimitat, em tractes com un amant d'una nit.
Em vas dir que arribaríem al final junts.
Que no abandonaríem.
El metge va dir que hi havia possibilitats.
Possibilitats? Quantes?
Quantes?
Un 15 per cent?
I a quin preu?
El càncer és un verí que podreix el millor de nosaltres.
Em desfiguraré, Fernando.
No podràs ni mirar-me a la cara, no ho entens?
No m'importa.
Rosa, jo no sé com fer això.
No tinc aquesta mena de coratge.
No puc fer-ho.
-No tens dret a demanar-m'ho. -Sí que el tinc.
Igual que tu tens dret a negar-t'hi.
Però respecta la meva decisió.
Mira, mai t'ho havia dit, però...
vaig estar mirant una clínica a Suïssa.
Si no et molesta, me'n vaig a dormir.
Zita Krasniqi?
Vine amb mi, si us plau.
Apaga el llum, hòstia!
A les noves, la primera nit les donem una habitació... individual.
Saps? Disculpa la confusió interna.
Això está bé. Això està bé.
Això està bé. Tot això és correcte.
Ara necessito que em portis el certificat de naixement dels teus fills.
De tots dos?
Sí, si et plau. De tots dos.
Ho faré, senyor Fernando.
Gràcies.
Fes-me un favor. Li dius al següent que esperi cinc minuts?
Sí, i tant. Adéu. Moltes grácies.
Sí?
-L'advocat Fernando Vila? -Sí.
Hauria de venir el més ràpid possible
al centre d'internament d'estrangers.
Ha passat una desgràcia amb una clienta seva.
La Zita Krasniqi.
-Fernando Vila? -Sí.
Enric Millar, director del CIE.
-Disculpi... -Què li ha passat a la meva clienta?
La van trobar aquest matí penjada d'un llençol.
Penjada?
Què vol dir, penjada? S'ha suicidat?
Això sembla.
Escolti, on va?
No em pot dir que la meva clienta s'ha penjat i anar-se'n.
Aquesta dona anava a casar-se i a deixar la prostitució.
Com vol que s'hagi suicidat?
Entenc que estigui angoixat.
No estic angoixat.
No és tan estrany com li sembla.
A moltes d'aquestes persones les espera un infern a l'altra costat.
Hem obert una investigació interna per saber què ha passat.
Li enviarem els resultats quan els tinguem.
Em deixa anar, sisplau?
-Joan. -Sí?
La bossa.
Són els efectes personals de la seva clienta.
Si ningú els reclama, els cremarem.
Calla!
Com va morir?
Diuen que es va suicidar al CIE.
Et costa de creure?
Sí.
La Zita era molt positiva.
És impossible que hagi fet quelcom semblant.
Saps amb qui anava a casar-se?
Amb en Bakary.
És un manter.
Voldria parlar amb ell.
Saps on puc trobar-lo?
Ven bosses al passeig.
Crec que això millor s'ho queda ell.
Te l'estimaves molt, oi?
Sí. La...
La vaig ajudar molt al principi.
Ens vam fer molt bones amigues.
Puc marxar?
Sí, sí, sí. I tant.
Escolta.
Estava a punt de menjar. Vols venir? Et convido.
-Sí? -Oriol.
Diga'm, Manel.
Tenim una urgència.
A veure.
Volen 15 nigerians per omplir un avió que ve de Marsella.
I han de ser nigerians o poden ser negres en general?
No, nigerians. És un avió que va cap a Lagos.
Demà han d'estar als CIE.
Em toca els collons que haguem d'anar de cul per una colla de burócrates.
Tindran pressa per complir els pressupostos de la UE.
Si no fan la quota, l'any vinent, menys diners.
No pateixis, que els tindràs.
Parla'm una mica de tu.
Com vas arribar aquí?
Vaig trigar tres anys en arribar.
Vaig sortir de Maiduguri, on vaig néixer. Al nord de Nigèria.
I vaig creuar el Níger, Líbia i Argèlia fins a arribar al Marroc.
Vam creuar tot el dessert.
Més de 2000 quilómetres amb poca aigua.
Sense menjar.
Cinquanta graus de calor de dia. I de nit, 20 sota zero.
Em van violar molts cops.
I si em resistia, em pegaven.
Després ens van ficar a una pastera i...
Vaig passar molta por perquè no sé nedar.
I has pensat algun cop en canviar de vida?
No és tan fàcil. Ells em protegeixen aquí.
De què?
De les batudes policials.
Si em deporten...
El meu marit em lapidaria davant de tothom.
Ells no et poden protegir.
Ells només paguen la policia per tal que no facin batudes.
Però això pot canviar en qualsevol moment.
Si surts al carrer i la policia t'enxampa sense papers,
et detindran i et ficaran al CIE.
I vostè em pot ajudar amb això?
Sí que puc.
Com?
Demanant asil com a víctima d'explotació sexual.
Llavors hauria d'acusar-los.
-Sí, en principi hauries de... testificar. -No, no no.
No puc fer-ho.
No et preocupis, buscaré una altra manera.
Porta'm el teu passaport i el teu padró.
Et donaré un paper conforme t'estic fent els papers de residència.
En principi amb aquest paper la policia no et pot detenir.
Moltes gràcies, senyor.
Diga'm Fernando.
Moltes gràcies, senyor Fernando.
Juliet, Juliet, mira les meves ungles.
No, ara no. Després.
Diversos col·lectius han denunciat una agressió de policies nacionals
a dos interns del CIE de la Zona Franca de Barcelona.
Però la denúncia ha estat arxivada per falta de proves.
Ho tenim tot a punt. Preparats per posar l'operatiu en marxa.
L'activista Fàtima Jamed assegura que els interns
van ser colpejats a les costelles
i a la zona lumbar,
i els agents van intercanviar-se les gorres
per dificultar la seva identificació.
-Aquest? Amic, deu euros. -I aquest quan val?
Prova, prova. Te'l deixem a vuit.
Només avui. Penseu-ho bé.
-Et dono cinc. -Mmm...
-Policia! Policia! -Policia! Atureu-vos!
-Policia! -Quiets! Quiets!
Que no s'escapin!
Pugeu, pugeu!
Pugeu!
Agafa'l, agafa'l!
Ràpid, rápid, ràpid!
Eh! Pari el cotxe! Policia!
Moltes gràcies.
Sempre estan igual. Sempre.
Venen, ens treuen els diners
i s'emporten les bosses per a les seves dones.
Doncs per por no es posa pitjor, eh?
Què vols dir amb això?
Els nacionals us estaven esperant.
Anaven a agafar-vos.
-Hòstia. -Joder.
¿Esteu legals?
No.
Escolteu,
coneixeu un manter que es diu Bakary?
-Què? -Bakary?
-Bakary, sí. El coneixeu? -No.
Mireu, és aquest.
No. Ni idea.
No.
Sí.
Jo el conec.
Saps on el puc trobar?
És mort.
-El Bakary és mort? -Sí.
Com?
Diuen que va caure d'un terrat
mentre el perseguia la policia.
Hòstia. Sempre igual, la policia.
Ei, i coneixeu aquesta noia?
-No. -No.
No. No la conec.
Escolteu,
vull que vingueu a la meva oficina.
D'acord? Soc advocat i us legalitzaré els papers.
-M'enteneu? -Sí, sí.
-Truqueu-me, val? -Val.
-Teniu. -Moltes gràcies.
-Gràcies, eh? -Moltes gràcies, senyor.
I aneu amb compte, eh?
-Adéu. -Adéu.
Collons.
Què cony passa?
Doncs passa que els manters han desaparegut.
Com que han desaparegut?
Sí, sí. Han pujat a un cotxe i han escapat.
Anem.
Trump ha assegurat durant el discurs anual
que ampliarà el mur de la frontera amb Mèxic...
...Trump va titllar els il·legals de criminals...
-Què collons fa? -Un altre cop vostè, inspector.
Sap que obstruir un operatiu policial és un delicte molt greu.
I quin crim ha comés aquesta gent?
Vendre bossetes al passeig?
No es fiqui a una batalla que no es seva.
La meva clienta, la que vostè va detenir.
L'han trobat morta a la seva cel·la.
Marxi abans que el porti a comissaria.
Per què tants secrets, inspector?
Soc el seu advocat, tinc dret a saber qué ha passat.
Demani-li un informe al director del CIE.
Diu que me l'enviarà.
Doncs tingui paciència.
Quan arriben aquestes?
Me les portaran la setmana vinent.
La setmana vinent?
El meu contacte està solucionant el tema dels visats de turista.
Collons, però no cal una puta setmana per això, no?
Si no t'agrada, per què no ho fas tu?
Potser ho faria millor.
Ves-te'n a la merda.
Ei, Mercy, Mercy, però qué passa?
Quin és el problema ara, eh?
"Un mes més.
Deixarem tot això i ens anirem de viatge per tota Europa".
Això és el que em vas dient des de fa anys.
I ho farem.
Ho farem, compliré la meva paraula. Però necessito una mica més de temps.
Què vols, que em desfaci de tota aquesta mina d'or?
Estic cansada, Jordi.
Escolta'm, aquest negoci m'ha tret de la puta merda.
Queda't tu amb tot això, jo me'n vaig.
Jo?
Sol amb això?
M'enfonsaria.
Ets tu qui ho sap portar.
Jo et necessito.
Sense tu estaria perdut. Eh?
Dos mesos. Dos mesos, res més.
I tindrem la pasta perquè puguis viure com una princesa.
Com et mereixes.
Hola.
Bon dia.
Tot bé, Juliet?
Sí, però m'agradaria parlar amb tu.
Sí, és clar. Diga'm.
En privat.
Ara estic ocupada. Després parlem.
-Juliet, tot bé? -Sí.
Perdó. Fàtima Jamed?
-Fàtima Jamed està allà al fons. De res. -Gràcies.
-Bon dia. -Hola.
Hola!
-Quant de temps! -Sí!
Des que et vaig legalitzar la residència, no?
Sí. Sí, sí.
I tu, què? Encara tens aquelles cues inacabables?
De feina no me'n falta.
Que bé. I en què et puc ajudar?
Ai!
Aquest és un dels casos més recents de morts als CIE.
Es deia Mohamed Bourdebala.
Aquí fan una protesta els interns
i a partir d’aquí al Mohamed el tanquen 18 hores
a una cel·la d’aïllament i allí presumptament es suïcida.
Els funcionaris, en arribar a l'habitació 41,
després d'obrir la trapa que cobre l'espiell de la porta,
observen que l'intern
es trobava a la gatzoneta amb un llençol al coll...
-Llegeix un guió. -Sí, exacte, el senyor Zoido.
...no es pot dubtar de la integritat moral d'uns magnífics professionals...
Com menteix, Déu meu.
Aquest és el Mohamed Abagui, de 22 anys. Va morir al CIE de Barcelona.
-Causa de la mort, suicidi. -Com la meva clienta.
-I aquest? -Surrealista.
Diuen que es va suicidar amb els seus cordons de les sabates.
-Amb els cordons? -Sí.
Idrissa Diallo va ser assassinat al CIE de Barcelona,
víctima del racisme institucional.
Samba Martine va morir malalta de sida.
Desatenció mèdica.
Va demanar deu vegades ajuda al metge del CIE
i li donaven pastilles per a l'ansietat.
Li han donat pastilles per a l'ansietat a una dona que es moria de sida?
Sí, i no només morts al CIE,
sinó que hi han tancat menors,
hi han tancat persones malaltes, hi han tancat...
Dones que han estat víctimes de tracta i prostitució per les màfies.
Aquestes barbaritats són legals perqué les permet la Llei d'estrangeria.
S'ha portat algun d'aquests casos a la justícia?
Sí, nosaltres hem denunciat. Sempre que passa alguna cosa, denunciem.
Però no té recorregut judicial.
I la majoria de víctimes són pobres, no es poden permetre un advocat.
I això?
Són 7500 euros per completar els 30 000 que us devia.
Què passa, Juliet?
Tu em vas dir que si em volia anar, ho podria fer.
Però per què ara? La vida allà fora se't farà impossible.
Han trobat a la Zita morta al CIE. No vull que em passi el mateix.
Però no, carinyo...
Puigmartí té un tracte amb la policia, no et pot passar el mateix.
M'has d'ajudar, Mercy. M'ho vas prometre.
Has pensat que a la Zita li va passar perquè se'n va anar d'aquí?
No et podrem protegir al carrer.
Un advocat legalitzarà la meva situació.
Quin advocat?
M'has de donar el passaport.
És que jo no el tinc.
Com que no el tens?
El vam enviar a Nigèria per fer entrar una altra noia.
Parlaré amb el Puigmartí, t'ho prometo.
Però ara has de tornar a la feina.
-Les claus de la 23, si us plau. -Aquí teniu.
Hola, bona nit.
Vinga, anem.
Hola, guapa, què tal? Com estàs?
Com et dius?
Juliet.
Juliet! I d'on ets, Juliet?
Quant em cobres per anar a un privat?
70 mitja hora, 140 una hora.
Val, em sembla bé, anem.
No, no. Però millor busca't una altra.
Si no folles, per què no tornes al teu país, puta negra de merda!
-Ei, Mercy. -Ei, què tal?
-Bones, com estàs? -Molt bé. I tu?
Feia temps que no et veia.
Policia! Tothom cap aquí. Apaguem la música, encenem els llums.
Vull dues fileres aquí.
Tothom amb el DNI o el permís de residència a les mans.
Eh, on vas? Què fas?
Passa cap allà. Ets tonto o què? DNI!
Ei, ei, ei. Però què passa, què fas?
Aparti's del mig i no interfereixi.
-Escolta, tu i jo tenim un tracte. -Perdó?
Aparti's, si us plau.
DNI?
Mira les habitacions també.
DNI. DNI, permís de residència... Aquesta, cap a fora. DNI?
Tu no. DNI. DNI.
Ràpid.
Que m'ensenyis el DNI, et dic.
Ràpid.
DNI, si us plau.
Permís de residència o DNI?
Aquesta també. DNI o permís.
Val. DNI. No el tens? Fora.
DNI?
DNI. No? Aquesta també. DNI.
DNI.
-Permís? -No.
-Dona't la volta. Dona't la volta. -Sisplau. Sisplau.
La mà.
Ja en tenim sis.
No, no. Sisplau, no.
Helen, ens agradaria saber qui són els responsables i no tenim cap prova.
Fàtima, em posaríeu en un compromís.
-Helen, sisplau. Helen! -No puc. No puc!
Fàtima.
Quant fa que vas arribar a aquest país?
Fa temps.
I t'ha costat aconseguir els teus papers de residència?
No cal que em contestis.
Jo mirava d'aconseguir-li els papers de residència
quan em van dir que s'havia suicidat al CIE.
Mira-la.
A tu et sembla que es va suicidar?
Quan se la portin ja no podrem fer res.
No puc.
D'acord, no volem que t'hi juguis la feina.
T'agraïm el que has fet per nosaltres.
Som-hi, Fàtima.
De petit, el meu pare em va portar a veure el meu cosí,
que es moria de càncer.
Volia que me n'acomiadés.
Quan vaig entrar a l'habitació,
ell era al llit amb un tub que li sortia de la boca.
Una infermera li netejava el tub constantment
per tal que no s'ofegués amb el seu vòmit.
Jo li veia els ossos a la cara.
La por i el dolor.
Tenia pànic a la mirada.
Però el que més recordo, allò que no puc oblidar,
és l'olor que li sortia del cos.
Olor a
putrefacció.
A carn podrida.
Era olor a mort.
Ma mare pateix demència senil.
Es caga a sobre, es pixa a sobre.
Si em despisto un moment, la perdo i no...
I no la trobo. Em torno boja cercant-la.
De vegades penso que seria millor que fos morta.
El vaixell Open Arms és des de primera hora del matí
en aigües territorials italianes, davant de l'illa de Lampedusa.
L'ONG, però, encara no té permís
per desembarcar els 147 migrants rescatats fa dues setmanes.
El ministre de l'interior, Matteo Salvini,
s'ha burlat de l'ONG...
...per què no duien els immigrants a Eivissa i Formentera,
on es podrien divertir.
I ja no sé si tornaré o podré aixecar el cap.
Si encara estic a temps o és massa tard.
No sé si puc deixar el carrer. Vida de bar.
Jo solet m'he ficat en un carrer sense sortida.
Les pupil·les em delaten quan em miren.
I no és mentida, em vull treure la vida.
Faig veure que estic bé, però dins tinc un dol.
En els moments baixos sé que sempre estaré sol.
Les llàgrimes que em cauen són corbs que aixequen el vol.
Hola, guapo.
Hola.
Et veig trist.
És el primer cop que vens?
Sí.
Em dic Katia. I tu?
Fernando.
Fernando. M'agrada.
Fernando, saps que soc del país amb les dones més ardents?
Ah, ves per on.
Sí.
Mira, jo cerco una persona.
-Sí, a mí. -No, no, no, no.
I em pujaràs a un privat, oi?
No, no, no. Cerco una altra noia.
-Una altra noia? -Sí.
Però...
Ets policia?
No. No soc policia, soc advocat.
Mira, de debò, jo no em vull ficar en embolics, val?
Si vols fer preguntes, pregunta-li a ella, que és l'encarregada.
-Com se diu? -Mercy.
Gràcies.
Hola.
Qué passa, no t'ha agradat la Katia?
Busco la Juliet Okoro.
-Tu qui ets? -Soc el seu advocat.
Saps on és?
-Ja no treballa aquí. -Des de quan?
Sisplau, marxi.
Li he dit que marxi.
Mercy, mira.
La coneixes?
Mira què li van fer al CIE.
Mira com la van deixar.
Jo també vaig estar al CIE.
Ja vaig pagar el meu peatge.
A mi no m'impressionaràs amb una foto.
I com vas sortir del CIE?
Vaig tenir sort.
La pobra Zita no la va tenir.
I si no m'ajudes, la Juliet tampoc la tindrà.
Seguretat!
Ajuda'm.
Què passa?
T'està molestant?
No.
Estava buscant la sortida.
El sucre és al segon calaix.
Explica'm això de la teva cicatriu.
Me la va fer un client.
No em vaig poder defensar perquè em va lligar amb una corda.
Puf.
En això teu et deus trobar molts depravats, no?
En el club hi ha regles molt estrictes, però sempre hi ha algú que es pot passar.
Hi ha molta gent malalta del cap en aquest món.
És el teu fill?
Ho era. Sí.
Què li va passar?
Va morir d'una sobredosi d'èxtasi al 16 anys.
Tenia una novieta,
sortien junts de festa i va ser ella qui li va passar les pastilles.
Em sap molt greu.
Era africana.
Com tu.
Li hauria d'haver fotut un tret al cap.
Ei.
Perdona. Tranquil·la.
Vols un altre cafè?
Sí. Sisplau.
Saps? Feia molt de temps que no li parlava del meu fill a ningú.
Oh.
Perdona'm. T'he despertat?
No pots dormir?
No.
No vols una d'aquelles pastilles que t'ajuden a dormir?
Ja me n'he pres dues.
És igual.
Dormir està sobrevalorat.
I l'alba no arriba mai, eh?
És estranya la lentitud del temps de vegades.
Un minut sembla una eternitat.
Mmm.
I, en canvi, de vegades 20 anys passant volant.
Escolta, tu creus que...
ens assemblem tu i jo?
Com? Físicament?
Sí, diuen que les parelles, després de viure temps juntes,
acaben assemblant-se de cara.
Jo crec que...
hi ha gestos que un aprén de l'altre i...
pensaments que...
Que es comparteixen sense que calgui dir-los.
Què fas?
-Has tornat a fumar? -Sí.
Escolta,
el teu organisme no t'ho agrairà, eh?
Ja ho sé.
Però ho fas igualment.
D'alguna cosa hem de morir, no?
Juliet, anem?
Sí.
Què et passa, no t'agrada el lloc?
No, no, no, no. És que...
És que fa molt de temps que no surto.
Ja.
Et diré la veritat.
Si he escollit aquest restaurant és només per impressionar-te.
Jo tampoc sóc de menjar en aquests llocs.
Els policies mengem en bars de menú cutres,
però et posen més quantitat que aquí.
Saps? Jo de petit volia ser bomber.
-Ah. -Mmm.
Però un dia va haver-hi un incendi a l'escola i...
vaig veure el foc i em vaig desmaiar.
Allà es va acabar la meva carrera de bomber.
I va ser quan vaig decidir ser policia. T'estic avorrint?
No, no, no, no, no.
Juliet.
Què et passa? Diga'm la veritat.
És que...
És que m'agradaria que...
Què?
Oriol, necessito legalitzar la meva situació.
Això és tot el que et preocupa?
Sí, és que no tinc el meu passaport.
-Me'l van prendre. -Qui?
L'encarregat del Dreams.
Es diu Puigmartí.
Ara menja, que tot això em costarà un dineral.
Què tal les vacances?
Hola, Fernando, justament volia trucar-te aquesta tarda.
Doncs t'he estalviat la trucada.
Vols entrar a prendre un te o alguna cosa?
No, he vingut a tornar-te l'expedient de la Zita. Té.
Qui?
La clienta que em vas passar. Ja te n'has oblidat?
És clar que no.
La van trobar morta al CIE.
Déu meu...
Què, no ho sabies?
És clar que no ho sabia, Fernando. Creia que...
Que què?
Que la deixarien lliure?
No, que tu faries alguna cosa.
Com què?
Fer front al policia que va anar a la vista?
De què parles?
La van matar, Carla.
La van matar al CIE.
La van matar a cops.
No t'ensenyo les fotos perquè no et vull regirar l'estómac
Què vols de mi, Fernando? A qué has vingut?
Per què em vas donar l'expedient?
Què saps que jo no sé?
Com em pots fer això, Carla?
Fernando, em van amenaçar, val?
El meu propi bufet.
Em van trucar. Em van dir que m'oblidés del cas o em feien fora.
Fernando.
La Zita era testimoni d'un assassinat.
Un policia va empènyer el seu xicot a una batuda i ella ho va veure.
Per què no vas llençar l'expedient? Per què em vas passar el marró?
Perquè volia que la Zita tingués una oportunitat.
I amb tu la tenia.
Mai la va tenir.
Al seu país l'haurien matat per puta.
Si no la podien deportar, la mataven aquí.
Ja, però no va ser culpa teva. Tu vas fer el que vas poder.
I amb això m'haig de conformar?
Vaig fer el que vaig poder?
Què més podem fer, Fernando?
Diga'm. Què més pots fer?
No res, no?
No podem fer-hi res.
Com està la teva dona?
Com li va anar la nova teràpia?
La Rosa ha mort.
Ho sento moltíssim, Fernando. Ho sento molt, de debó.
Era el millor.
Estava patint molt.
-Aquí tenen. -Gràcies.
L'advocat aquell continua tocant els collons?
No pateixis per ell, no té res.
-I l'activista? -Qui?
La mora que surt per la tele.
Ah, la marranota aquella... Té un clau, eh?
Demana informes, els hi donem i ja està.
Escolta,
han arribat unes peruanes al CIE i havia pensat que podríem...
Passo, tinc molta feina.
Com que tens molta feina? No fotis, Oriol, si tu ets el...
Enric, no m'agrada repetir-te les coses.
-Bon dia. -Bon dia.
Hola.
Com et dius?
Samira.
-I el teu cognom? -Hammouni.
Me'l pots deletrejar?
Sí. És H-A-M-M-O-U-N...
W-E-N-Z-H-O-U.
-I com es pronuncia? -"Uentxou".
"Uentxou".
-Sí. -Val, val.
I com se diu la teva mare?
Yinghua.
Y...
A-L-A-Y-E.
I vostè, senyora?
África.
Val.
I tu com te dius?
Kheira.
-Com? -Kheira.
-Kheira. Saps deletrejar-lo? -No.
Val, doncs ho farà el teu pare.
Padró?
No en tenim. No podem, no...
-On vius? -Tenim una furgoneta.
Sí.
-Vius a una furgoneta amb els teus fills? -Sí, vivim...
-T'agrada viure a la furgoneta? -No.
Ja m'ho imaginava.
Què ha passat aquest cop, Hussein?
I no em diguis que has perdut el paper de tramitació.
És culpa del meu cosí.
L'has tornat a vendre.
-No! -Sí. Com que no?
No, no, no, senyor Fernando.
-No em menteixis. -Sisplau.
S'ho juro per la meva santa mare.
-Jo no l'he venut. -I què ha passat?
I què has fet? Què ha passat?
Tenia el paper a un calaix.
De l'armari.
I el meu cosí
va vendre el moble.
A veure, a veure.
Tu tenies el paper a l'habitació, a un calaix
d'un armari que el teu cosí ha venut?
Sí.
Hussein...
s'ha acabat.
No et tornaré a fer aquest paper.
Val? Perquè em menteixes.
Sí, el vaig vendre.
Però tinc nens per alimentar.
Tinc moltes boques per alimentar.
I a més soc pobre.
Està bé, d'acord.
Te'l faré un altre cop.
Moltes gràcies, senyor Fernando.
Tinc males notícies, Samir.
Què passa?
T'han denegat la targeta provisional de residència.
El què?
M'han dit que no et poden donar una targeta provisional de residència
perquè a Síria ja no hi ha guerra.
La teva vida no corre perill i pots tornar a Síria.
I ara, què? Què faig?
Tens dues opcions.
O tornar a Síria...
o quedar-te aquí il·legalment.
A veure, tornar a Síria, no.
No, no penso tornar a Síria.
I viure d'il·legal aquí, tampoc, perquè...
com trobaré feina?
O...on dormiré?
Ja ho sé, ja ho sé, Samir.
Saps? M'entens? No pot ser.
És que no hi puc fer res, Samir. La llei és la llei.
Hi ha una llei d'estrangeria.
-Però... -Jo no la puc infringir.
He presentat tots els recursos.
He explicat la teva història com me la vas explicar a mi.
I em trenca el cor que tinguessis un bebè a les mans
quan s'anava a enfosar una barca.
Però a ells no. No els interessa.
Ells segueixen números i lleis. I m'han dit que no.
I ja està. No puc fer-hi res.
T'imagines què em passarà si torno a Síria?
De vegades hem d'acceptar la vida com ens ve.
-A mi m'agradaria... -Què?
Que la meva dona estigués viva. I no ho està.
Ha mort de càncer.
I jo haig de seguir amb la meva vida.
Tu, Samir, has de seguir amb la teva.
Això és injust, és cruel. No té cap sentit.
No vull morir.
Vull continuar la vida.
Continuar el meu somni estudiant teatre.
Ser actor.
Enviar un missatge al món.
Què passa amb nosaltres, els refugiats?
Ho sento.
Aquest conyac
me'l va enviar un client directament de la Borgonya francesa.
És de 1954.
Només l'obro en ocasions especials.
Tasta'l, que t'agradarà.
No, per mi no cal, gràcies.
Aquesta visita no té res d'especial.
Vull ser honest amb tu, Oriol.
Després de la teva batuda sorpresa,
em vaig quedar molt preocupat per la nostra amistat.
Encara que sabia que no trigaries a venir a veure'm.
Per mi, el passat, passat està.
Sabia que no em fallaries.
I sabia que vindries a aclarir les coses entre nosaltres dos.
He vingut a buscar el passaport de la Juliet Okoro.
-El què? -El passaport de la Juliet Okoro.
La negreta aquella?
Sí. La negreta.
Oriol, això que em demanes és difícil.
A sobre, ja saps que aquestes nenes són una mica... despistades.
Oriol... portarà temps, això.
A sobre, per a mi és quasi impossible poder aconseguir...
De quin any has dit que era el conyac?
De 1954.
Si us plau.
Estàs molt...
elegant.
Gràcies.
Quan creu que podré tenir els meus papers en ordre?
Intentaré aconseguir-los el mes aviat possible, val?
-És la teva adreça de veritat? -Sí, és on visc.
Vius sola?
No. Visc amb un home.
Et tracta bé?
Bé,
no cal que m'ho diguis.
Però vull que sàpigues que no et jutjo.
Sé com de difícil és sobreviure.
No puc més, Fernando.
Ei, no, tranquil·la.
Necessito marxar. No... No...
-Tinc por. -Què passa?
Cada dia haig de fingir que estic bé, però no ho estic.
No ho estic. No, no, no...
No puc més, haig de marxar de Lleida.
Tranquil·la.
Calma't.
Afanyaré els teus papers a immigració, val? Trucaré.
Després, tinc una amiga a Londres.
Ella et trobarà habitatge i feina.
Has d'aguantar una mica més.
Val? Mira'm.
Una mica més. Sí?
Sí?
Moltes gràcies.
No va trobar a en Bakary?
No. No el vaig trobar.
Me la puc quedar?
Sí. No hi ha ningú més.
Ja ha descobert què li va passar a la Zita?
Encara no.
Però ara mateix qui més em preocupa ets tu.
El consell de ministres ha concedit al davanter del Barça
Ansu Fati, nascut a Guinea Bissau,
la nacionalitat espanyola per carta de naturalització.
És una forma de nacionalització
de caràcter extraordinari no subjecta a les normes generals administratives.
Ansu podrà ser seleccionat per Espanya per disputar el proper mundial...
-Hola! -Hola.
Endavant, passeu, sisplau.
Passeu. Poseu-vos còmodes.
Endavant, endavant.
Després us porto al dormitori, val?
Que bonica...
Ei, nena, no toquis això, que m'ho va regalar la meva dona.
-T'agrada això? -Sí.
Vinga, va, emporta-t'ho, va. Ves amb ta mare. Vinga.
Oficina d'estrangeria, digui.
Bona tarda, volia saber com va la tramitació de la Juliet Okoro.
Em diu el número de passaport?
N-G-A,
0-2-1,
8-4-8-8-6.
4-8-8-6.
Val.
Juliet Okoro.
No s'ha tramitat. Hi ha un problema greu amb el passaport.
Quin tipus de problema?
Segons ens consta, s'ha emprat molt darrerament
i no podem ratificar-ne l'identitat.
Com que no se'n pot ratificar l'identitat?
No estem segurs que el passaport no sigui fals.
Miri, escolti'm bé, soc el seu advocat i li asseguro
que aquest passaport pertany a la Juliet Okoro.
Sí, l'entenc, però...
Faci'm el favor de desbloquejar el tràmit.
Miri, l'única manera de desbloquejar el tràmit
és que vingui ella a l'oficina per verificar les empremtes dactilars.
Hola, soc la Juliet. En aquest moment no m'hi puc posar.
Deixa un missatge i et trucarè quan pugui.
Hola, Juliet.
Porto tot el dia trucant-te i no em contestes.
Sisplau, truca'm, és urgent.
-Gràcies. -Mmm.
No li mentiré.
Des que la vaig veure em vaig adonar que era una dona...
especial.
Sí.
Vaig intentar ajuda-la. I protegir-la.
Però vaig acabar enamorant-me d'ella.
Des del divorci no havia sentit res així per una dona.
I de cop i volta...
...et sents un home nou.
Segur que a vostè també li ha passat.
Sí, sí. Ens passa a tots, eh?
Va venir a viure amb mi.
Al principi era temporalment, però...
Vostè ja l'ha vista, no? La seva bellesa és...
És addictiva.
I ara no sap on és?
No, ni puta idea. Un dia vaig arribar a casa i no hi era.
Al club no va tornar. Tinc un parell d'homes buscant-la al carrer.
I no li sembla estrany?
Que no té molts llocs on anar, eh?
Al final som el que som.
Per més bella que sigui la Juliet, no deixa de ser una estrangera.
M'entén?
No, la veritat és que no.
Doncs a veure com li explico.
A veure.
Són gent diferent.
-Diferent? -Mmm.
Soc una persona liberal.
Per això vaig intentar que se sentís còmoda amb mi.
-Lo meu era de veritat. -¿Mmm?
Però, de vegades, les diferències venen de lluny.
Coses que algú... Vaja, aprèn quan és petit. Costums.
Hi ha coses que es porten als gens.
I malgrat això, vaig mirar d'entendre-la.
Adaptar-me.
Però el que vaig sentir per ella ja no m'ho treu ningú.
Quina història tan commovedora, inspector.
I ara què vol?
Una medalla per haver tractat una immigrant com un ésser humà?
I vostè? Per què la busca?
La busco perquè vull ajudar-la amb els papers d'immigració.
Sisplau... Admeti-ho.
No es molestaria en cercar-la si la Juliet fos una puta gorda i lletja de 40 anys.
Un altre cop, inspector.
Dubtant de la generositat humana.
Per vostè, que una persona ajudi una altra persona sense interès propi...
No li va, eh?
En fi.
Gràcies per la cervesa.
Se m'ha fet molt tard.
Faci'm un favor.
Si la troba, aquesta bossa és seva.
La hi dona?
Creus que l'ha matat?
No. Si l'hagués matat, no m'hauria convidat dins.
Aleshores la deportaran.
S'estava burlant de mi. M'ensenyava la bossa de la Zita com dient:
"Mira, la vaig matar. I tu què hi faràs ara?"
Els duré tots dos a judici.
Al cabró de l'Oriol i al pallasso de l'Enric Millar.
-I de què els acusaràs? -De la mort d'en Bakary i la Zita.
A en Bakary el van empènyer i la Zita ho va veure.
Ara deuen pensar que la Juliet ho sap.
Però si trobo un fiscal honest
i li puc presentar proves,
els enxampo a tots dos.
-Fernando. -Què?
Sembles una mica obsessionat amb tot això.
-Vols tancar el CIE o no? -Clar que els vull tancar.
Doncs t'has d'obsessionar amb la idea de fer-ho o mai passarà res.
Per Dèu, Fàtima, quant de temps fa que intentes tancar el CIE?
Tens raó, però el més important ara és trobar la Juliet.
Disculpeu, esteu fora d'horari de visita.
I tu ho saps molt bé.
Vull parlar amb el director, Enric Millar.
D'acord, ho anoto al llibre i torneu demà al matí.
Truca'l, cony!
Diga-li que és el Fernando Vila.
L'advocat que el demandarà per la mort de la Zita Krasniqi.
Li repeteixo que torni demà al matí.
Joan, Joan, tranquil, tranquil, tranquil.
En què els puc ajudar a aquesta hora?
Haig de saber si la Juliet Okoro està tancada en aquest lloc.
Si estigués tancada, li ho haurien comunicat, no?
No seria el primer cop que tanquen algú sense avisar l'advocat.
-Aquí no està. -Té un llistat de les internes?
Vostès creuen que poden venir aquí fora d'hora de visita
a dir-me què haig de fer només perquè els ve de gust?
-Fill de puta, diga-m'ho! -Eh!
Et trencaré la cara!
Tranqui! Fernando!
El penso demandar!
-Faré que el fiquin a la presó! -Estàs bé?
Estàs cansada?
No, qué va. I tu?
Jo tampoc.
Continua la incertesa sobre la situació del vaixell Open Arms,
que avui ha rebut la visita solidària de l'actor Richard Gere.
Ha portat aliments i ajuda humanitària als immigrants...
Juliet Okoro?
Sí. Què passa? Qué passa? No, no, no!
No, deixeu-me, deixeu-me!
-Quieta! -No! No, no, no!
Pareu, traieu-me això!
-Quieta, hòstia! -No!
-Tranquil·la. -No!
Quieta, hòstia!
Va, agafa-la d'allà. Amunt.
Segons el darrer informe de l'ONU,
l'índex de pobresa multidimensional
de 1300 milions de persones arreu del món.
La Índia, Nigèria i Etiòpia
encapçalen el rànquing dels països més pobres.
-No, no, no! -Tira!
-Sí, és aquí. Hola. -Hola.
-Allà al davant. Hola. -Hola.
-Sí, filera cinc. -Gràcies.
Gràcies.
Bon dia.
Disposem de quatre sortides d'emergència.
Dues a la part davantera i dues a la part posterior.
Atenció, sisplau.
La noia asseguda a la primera filera està sent deportada injustament.
Qui cony és vostè?
Soc el seu advocat i ningú no em va avisar que la deportaven.
Tenim els seus papers de devolució.
I jo, els seus papers d'immigració. No poden deportar-la!
Això és una vergonya! Que alliberin aquesta dona!
És una injustícia!
No tenen dret a fer això!
És innocent! Que la deixin lliure!
Que la deixin anar! Se la porten injustament!
-Segui! -A mi no em fa seure!
No em toqui! A mi no em toca!
Aquesta noia no poden dur-la al seu país!
-Vol detenir-me? -Si segueix així, sí.
-Val, però a la noia no se la porta! -Segui!
-Fora, fora! Ajudeu-nos! -Senyors!
Escolteu, per favor! Si hi ha gent dreta, no podem volar.
O sigui que demano, sisplau, que solucionin aquest tema a terra.
Mira que va faltar poc, eh?
Molt poc.
Vull regalar-te una cosa.
Es un llibre que va escriure la meva dona sobre l'univers.
Però jo crec que és una guia per als reptes de la vida.
Espero que t'agradi.
LA CONDICIÓ DE LA VIDA
Moltes gràcies, Fernando.
Ei, som-hi, que es fa tard.
Sortida del vol AirFly 6374 amb destinació Eivissa.
Senyors passatgers, embarquin per la porta número tres.
-Tot bé? -Sí, tot bé.
Doncs anem, vinga.
Quan arribis a Londres, truca la meva amiga.
-Te n'he donat el telèfon? -Uns quants cops.
-Et conseguirà pis i feina. -També m'ho has repetit.
Si tens qualsevol problema, em truques. Tens el meu telèfon?
-Que sí, Fernando. Que tot anirà bé. -Val.
Ah! I la targeta! La tens?
D'asil polític. Ho tinc tot.
Fantàstic. Si t'aturen, tu l'ensenyes, que mai se sap amb aquests...
Sortida del vol Faster Lines 7886 amb destinació Gatwick.
Senyors passatgers, embarquin per la porta número u.
El teu avió.
Aquest cop no vull que el perdis.
Documentació, sisplau.
On vas?
A Londres.
Tens permís de residència?
Tinc asil polític.
Me l'ensenyes?
Passa.
-Hola. Què tal? -Hola.
Teniu foc?
Sí.
Puc parlar amb tu un moment?
He vist una bastida. Què és?
Endevina.
Estem ampliant el local.
Tinc un nou tracte amb la policia.
Ara tot són despeses, però amb el temps ens farà guanyar una pasta, carinyo.
Nenes! Antonio!
T'estimo.
Ha vingut un altre cop?
Vull parlar amb tu.
Perdona, estic treballant.
Però pots prendre una copa amb qualsevol d'aquestes noies.
No.
Necessito parlar amb tu.
Com està la Juliet?
Bé, bé, bé.
La vaig ficar a un avió cap a Londres.
Me n'alegro.
Espero que li vagi millor aquesta vegada.
Què vols de mi, Fernando?
He vingut a desfogar-me.
No tenia on anar.
Però la veritat és que he vingut
a fer-te sentir culpable
per quelcom de què tu no saps res.
Soc jo qui se sent culpable per la mort de la Zita.
Sé qui la va matar i perquè la van matar.
Va veure quelcom que no hauria d'haver vist.
I també sé que aquesta gent és intocable.
No els passarà res.
Si jo fos sensat, marxaria a casa.
A llegir un bon llibre
i fer una bona migdiada.
Però no puc.
Algú ha d'enfrontar-se a aquesta gent.
Fotre-la.
Ficar-hi el dit a l'ull.
Encara que després surtin lliures.
I aquest algú seré jo.
Perquè si no ho faig
la meva vida no tindrà cap sentit.
Però et podria costar la vida.
D'alguna cosa hem de morir, no?
Tercer dia del judici del cas CIE.
El director del centre d’internament d’estrangers Enric Millar
i l’inspector de policia Oriol Cadenas
estan acusats d’abusos sexuals a internes.
Un procés que ha aixecat molta expectació, també aquí, a la seu dels jutjats.
És el primer cop que els responsables d'un CIE s'asseuen al banc dels acusats.
-Com estàs? -Bé, bé.
¿Sí?
-Tot bé. -Avui és un dia important, eh?
Sí. Tranquil·la, tot anirà bé. Fins després.
Sort.
Amb la vènia, senyoria. La fiscalia crida a declarar Mercy Okafor.
Vostè va estar tancada a un CIE esperant que la deportessin, oi?
Sí, senyor.
Però mai va succeir.
Podria explicar el motiu a la cort?
Perquè...
Perquè vaig fer
algunes coses.
Quina mena de coses?
Vaig organitzar orgies.
Podria parlar una mica més alt? Sense por.
Vaig organitzar festes sexuals
amb altres noies del CIE.
I qui participava en aquestes festes sexuals?
El director del CIE i un policia amic seu.
Es refereix vostè
al director del CIE, Enric Millar,
i a l'inspector de policia Oriol Cadenas?
Sí, senyor.
I ells què prometien a les noies?
Que no les deportarien.
I complien les seves promeses?
No.
Amb la vènia.
La testimoni va enregistrar un d'aquests episodis,
que es troba en actuacions.
Sol·licito a la cort que es reprodueixi la prova número u.
Endavant, vídeo.
Hola! Hola!
Hola!
-Home, ja era hora. -Entreu.
Hola, guapes.
-En què parlen? -Parlen francès.
-La petita vols tu, eh? -Sí.
La petita és la Khady. Khady, vine.
Mmm... Quines noies més guapes...
Ah, mira quines tetes, mira quines tetes. Molt guapa.
Vine, vine, vine. Vine cap aquí.
Treu-t'ho.
Acosta't, vinga.
No et resisteixis.
-Així, no paris. -Para!
Molt bé, molt bé.
Vinga, noies, amb més ganes. No pareu.
Així, més ràpid.
Això és glòria, Oriol.
Molt bé, eh? T'agrada?
Calla una mica tu.
Què fas aquí?
T'estava esperant.
On soc?
No el reconeixes? Al nostre parc preferit.
Sí...
Sí que el reconec.
Tu i jo vam passar hores xerrant en aquest parc.
Sí, mirant de desxifrar els misteris de la vida.
I fracassant miserablement.
No. Jo no ho veig així.
L'ésser humà necessita parlar
inventar mites,
justificar les seves pors,
véncer inhibicions.
Mira que estàs maca...
Et penedeixes de no haver tingut fills?
Si hi hagués un Fernandet corrent per aquí,
no t'obsessionaries tant amb la meva mort.
Sí. Sí que m'hauria agradat.
Un marrec a qui ensenyar-li
a acceptar les coses de la vida que no pot canviar.
Donar-li el coratge perquè canviï les que sí pot.
I, sobretot,
ser fidel als seus ideals.
Doncs encara hi ets a temps.
És que no estic mort?
No. Encara no.
Pots tornar si vols.
Per què dubtes?
És que no puc oblidar què va passar aquella nit.
Perdona'm.
Perdona'm, Rosa.
Perdona'm.
No hi ha res a perdonar.
Vas fer el que jo et vaig demanar.
Ets tu qui s'ha de perdonar.
Em sents?
Tranquil.
Et curaràs.
Soc aquí.
Què tal, com està? He vist el seu cas a la tele.
Millor. Molt millor.
Sí? Ja t'ajudo jo.
Necessites res?
No, no. Estic bé.
Gràcies! Gràcies per venir.
Us atenc a tots d'aquí un moment, val?
Ni fronteres ni nacions, pareu les deportacions!
Cap ésser humà és il·legal!
Aquí davant maltracten la gent!
DES DEL 2002, HAN MORT 14 PERSONES ALS CIES DE L'ESTAT ESPANYOL.
ELS INFORMES OFICIALS DIUEN QUE CINC ES VAN SUÏCIDAR.
QUATRE NO VAN REBRE L'ATENCIÓ MÈDICA QUE NECESSITAVEN.
UNA VA MORIR DURANT EL VOL MADRID-LAGOS
SOTA CUSTÒDIA DE LA POLICIA NACIONAL.
LA MORT DE LES QUATRE PERSONES RESTANTS SEGUEIX SENSE ACLARIR-SE.
DURANT LA POSTPRODUCCIÓ D'AQUESTA PEL·LÍCULA,
MAROUANE ABOUOBAIDA VA MORIR AL CIE DE VALÈNCIA.
CAUSA OFICIAL DE LA MORT: SUÏCIDI.
TENIA 23 ANYS.
ENCARA HI HA SET CIES OPERATIUS A TOT L'ESTAT ESPANYOL.
254 A TOT EUROPA.
COORDINADOR DEL SINDICAT POPULAR
DE VENEDORS AMBULANTS DE BARCELONA
FIGURANT A LA DONA IL·LEGAL.
ESTUDIANT DE TÈCNICA EN CURES D'AUXILIAR D'INFERMERIA.
FILLA DE PARE MIGRANT ARRIBAT EN PASTERA.
EN ELS DARRERS 10 ANYS,
FRONTEX (L'AGÈNCIA EUROPEA PER A LA GESTIÓ DE LES FRONTERES)
VA ORGANITZAR L'EXPULSIÓ DE 60 135 PERSONES.
DURANT EL PERÍODE 2014-2020,
LA UNIÓ EUROPEA VA ASSIGNAR A L'ESTAT ESPANYOL
801 MILIONS D'EUROS PER AL CONTROL MIGRATORI I LES DEPORTACIONS.
SEGONS DADES DEL MINISTERI DE L'INTERIOR,
AL JUNY DEL 2019 HI HAVIA A TOT L'ESTAT
UN TOTAL DE 12 303 MENORS MIGRANTS NO ACOMPANYATS.
L'INFORME ANUAL DEL SERVEI JESUÏTA A MIGRANTS XIFRA EN 6473
LES PERSONES INTERNADES ALS CIES DURANT L'ANY 2019.
EL 59,8 % VAN SER DEPORTADES.
DES DE L'ANY 2015, L'ONG OPEN ARMS HA RESCATAT
A MÉS DE 60 000 PERSONES AL MAR MEDITERRANI I AL MAR EGEU.
EL SINDICAT POPULAR DE VENEDORS AMBULANTS DE BARCELONA
TÉ 400 AFILIATS I DISPOSA
DE LA SEVA PRÒPIA BOTIGA ONLINE SOLIDÀRIA.
L’ANY 2017 VA CREAR LA SEVA MARCA TOP MANTA
AMB LES SEVES PRÒPIES COL·LECCIONS DE ROBA I CALÇAT.
IHO LÓPEZ TOBI VA SER CAMPIONA D'EUROPA U18
AMB LA SELECCIÓ ESPANYOLA
AMB UNA MITJANA DE 10,1 REBOTS PER PARTIT.
EL SINDICAT POPULAR VA DONAR 14 000 UNITATS DE MATERIAL SANITARI
DURANT LA PANDÈMIA DE LA COVID-19.