Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
KL. 20.25 HART-HUSET
-Yo. -Hva skjer?
Jeg har lett overalt etter dere.
Vi chiller.
Skal gå ned og jobbe. Hva skjer?
Ferdig med leksene?
-Nei. -Se meg i øynene.
Du lyver.
Gjør leksene. Ikke tull med meg.
Zo, gi to til pappa.
Gi meg en boom.
Boom! Gi meg et nikk.
Gi meg et kyss.
-Hva er det? -Glad i deg.
-Gi meg et kyss. -Ok.
-Glad i deg. -Ferdig, Heaven?
Ja, nesten.
Ses når jeg kommer opp igjen.
-Ha det! -Ha det.
Ha det, pappa.
Pappa skal kose seg.
GOD JUL FRA FAMILIEN HART
VERDENS BESTE PAPPA
Stor isbit. Smak på den.
Ja.
Hei.
Jøss!
The GOAT. Legende.
Inspirasjon.
Helten.
Så bra.
Jøsses!
Takk.
Takk!
Tusen takk. Gi dere.
Sitt ned.
Tusen takk.
Hallo.
Hei.
Første gang jeg har vært så nær publikum.
Så jeg kan si hallo og få et hallo tilbake.
Så jeg sier det igjen. Hallo. Står til?
Bra. Det liker jeg.
Dette føles riktig.
Jeg har fortalt vitser på mange ulike steder.
Stadioner, arenaer, teatre.
Dette føles riktig. I mitt eget hjem. Takk.
Takk.
Tilbake til utgangspunktet.
Jeg vil forklare hvorfor jeg er i huset mitt.
Det har en grunn.
Jeg føler meg ikke vel
andre steder.
Det er helt sant. Jeg føler meg ikke vel
andre steder enn hjemme.
Det har mange grunner.
La oss snakke om dem. Elefanten i rommet.
Grunn nummer én: COVID.
COVID.
Hvilket panikknivå er dere på?
Høyt? Middels? Lavt? Vær ærlig.
Middels? Høyt? Lavt? Litt høyt?
Hør her. Jeg har hatt det!
Det stemmer, jeg hadde VID.
VID-19 var i systemet mitt.
Jeg hadde i starten da det ikke var kult, ikke en trend.
Det var bare jeg og Tom Hanks.
Jeg måtte holde det hemmelig,
siden Tom Hanks er en mye større stjerne.
Han ville overskygget det.
Man kan ikke slå Forrest Gump.
Jeg har ingen sjanse.
Andre kunne jeg ha tatt på et blunk.
David Hasselhoff. Faen ta David Hasselhoff.
Ingen bryr seg om David Hasselhoff.
Der sa jeg det.
"Kevin Hart har også fått det. Redd Kevin Hart. #VID."
Og hvorfor VID?
Det høres like farlig ut som AIDS.
VID. "Har du fått VID? Å, faen!"
"Jeg har fått VID." "VID? Helvete!"
"Ber for deg. Du har fått VID."
Jeg visste det ikke.
Visste ikke at jeg hadde det. Null symptomer.
Ingen feber, hodepine eller verking.
Kona mi mistet smaks- og luktesans.
Hun sa: "Jeg tror jeg har fått det. Vi bør teste oss."
Jeg sa: "Vi har ikke et problem.
Det er ditt problem. Hvorfor må jeg teste meg?
Jeg kan smake og lukte. Hvorfor må jeg teste meg?"
Vi tilkalte en lege som testet oss.
"Begge er positive." Jeg sa: "Pisspreik.
Jeg kan faen ikke være positiv."
Jeg tok på nesa to ganger.
"Hva med det?
Om jeg hadde VID, kunne jeg gjort det to ganger?"
Kan ikke ta på nesa med VID, det vet alle.
"Mr. Hart, jeg mener det. Du er positiv."
Det skapte oppstyr i huset.
Jeg og kona anklagde hverandre:
"Hvem faen brakte VID inn i huset?
Hvem var det?"
Fikk vite hva vi mente om hverandres venner.
"Det var megga Pam som du alltid henger med.
Med de møkkete bena.
Hun dro med seg VID gjennom hele huset.
Det var Pam med de møkkete bena.
Dro VID gjennom hele det jævla huset.
Vask teppene øyeblikkelig."
Legen roet meg ned.
"Det går over. 10-14 dager. Ta det rolig.
Slapp av. Drikk litt te."
Det sa legen til meg.
"Drikk litt te."
Seriøst?
"Jeg har faen meg VID!
Hva skal te være godt for?
Hvor er respiratoren min?" Det sa jeg.
"Jeg skal liksom få en respirator.
Bloggene sier at man får en respirator."
"Dette går fint, Mr. Hart."
Da legen sa det, sank panikknivået mitt.
Husk at jeg var på det høyeste i starten.
Herregud.
Da det kom,
ante jeg faen ikke hva jeg skulle gjøre.
Jeg fylte bensin på alle bilene.
Man må kunne flykte
fra alle zombiene.
Jeg var redd.
Kjøpte alt vann og dopapir jeg kunne finne.
Skjønner det fortsatt ikke.
Hva var så spesielt med dopapiret?
Ingen sa meg det.
Får VID deg til å drite? Hva var det?
Vi kjøpte alt det jævla dopapiret.
Tørre nudler, jeg kjøpte alt!
Jeg tok helt av med masken.
Jeg visste ikke hva jeg skulle kjøpe.
Hadde en vanlig maske. Kompisen min sa:
"Det er ikke riktig maske, VID går gjennom masken.
Den masken beskytter deg ikke mot VID."
"Faen!
Seriøst?" "Ja. Du trenger N95-masker."
"Helvete."
Jeg kjøpte alle N95-masker jeg så på nettet.
Jeg brukte 20 000 på N95-masker.
Dagen etter så jeg en fyr med en BH-skål i ansiktet.
Ikke engang…
Med BH-stropp. Hva faen? Det er ikke en N95.
En A-skål. Hva skjedde nå?
Han brukte ikke 20 000.
Noen har lurt meg.
Kona mi sa: "Vet du hva?
Dette gjør deg gal. Du må ut av huset.
Du må ut av huset."
Jeg sa: "Det finnes ikke noe utenfor huset for meg.
Ingen grunn til å gå ut av huset.
Ingen sjanse.
Jeg er ikke interessert i noe utenfor huset.
Det er folk der ute. Liker ikke folk." Jeg sa det.
Katta er ute av sekken. Jeg liker ikke folk mer.
Dere vant.
Dere vant, for faen.
Vet dere hvordan?
Fordi dere har klart å ødelegge verdens beste jobb.
En gang var berømmelse den mest ettertraktede
og beste jobben i verden.
Om du ikke hadde det,
ønsket du en liten bit av det.
Jeg fikk det. Jeg nådde toppen av det,
og så ødela dere for meg.
Denne generasjonen ødela det.
Alt må gå på kompromiss.
Alt må filmes i denne generasjonen.
Uten en video har det ikke skjedd.
Sånn lever denne generasjonen.
La meg si dere det verste du kunne gjøre mot en svart mann i 1986
hvis du var i politiet.
Det var å si at dere hadde ham på video.
Hvis politiet sa: "Vi har deg på video.
Du skal i fengsel." "Hva? Hvem? Jeg?
På video?"
Han hadde grått.
"Jeg er på video."
"Dere skal i fengsel. Vi har dere på video."
Han sier til kompisene sine: "Kom ut, Calvin, Marcus, Terrence.
De tok oss. Deg også, Anthony.
Sa at de har oss på video. Vi må visst i fengsel.
Vi må i fengsel.
Vi er på video."
Det er alt politiet måtte si. "Fikk deg på video."
Det aller skumleste.
Dere skjønner ikke at dere er politiet… gratis.
Dere får ikke betalt engang. Faen meg gratis.
Dere sladrer på folk hele tiden.
En gjeng jævla tystere. Det er kvalmt.
Det er kvalmt.
Jeg var på McDonald's… Sann historie.
På McDonald's.
Jeg er på drive-through.
Jeg vil ha en Big Mac-meny. Lenge siden sist.
Jeg gleder meg sånn til Big Mac.
Klarer ikke å vente.
Jeg får den. Jeg gleder meg sånn. Jeg parkerer.
Jeg kaster meg over burgeren.
Søler utover hele ansiktet og overalt.
Jeg er så glad.
Jeg snur meg til venstre. Ei dame filmer meg.
Hun sa: "Tok deg."
Jeg ble nervøs. "Hva driver du med?"
Hun sa: "Jeg tok deg."
"Hva faen mener du? Hva har jeg gjort?"
Jeg ble så nervøs at jeg mistet burgeren.
Jeg gikk på Twitter. Jeg la ut en unnskyldning i sosiale medier.
"Jeg er lei for det."
Det var fordi jeg to dager tidligere hadde sagt
at jeg skulle bli vegetarianer.
Videoen var i strid med alt jeg sto for da.
Jeg måtte si unnskyld til vegetarianerne.
Ble en alliert.
Ga penger, demonstrerte. Jeg måtte gjøre det jeg kunne.
Tok bilder ved siden av kuer. Det var mye.
Jeg liker ikke det dere har gjort meg til.
Jeg føler meg ikke vel lenger.
Dere har snudd om på det.
Faen!
Dere har snudd om på det.
Før så kjendiser på folk som de rare folkene.
"De jævlene er så rare noen ganger."
"Folk er rare." Sånn så vi på folk.
Dere har snudd om på det. Nå er vi de rare.
Dere ser på oss: "Hva er galt med ham?" Vi er de rare.
Vet ikke hva jeg skal gjøre. "Hvorfor glor du?
Hva er det?"
Jeg tror alle vet det. "Få hendene ut av lomma.
Hva er det? Gi deg.
Hva skal du gjøre? Skal du spise meg? Gi deg."
"Hva snakker du om? Ingen tenker på deg."
"Pisspreik. Se han som ser på meg i brillene sine.
Jeg vet det når noen ser på meg som middag."
Masse sprø beskyldninger.
Jeg blir sprø.
Blir gæren.
Dere får meg til å leve som en vellykket langer.
Det er en sann historie. Det var en gang
du måtte kle deg naken om du ville snakke med meg.
Hoppe i bassenget.
Jeg må vite at du ikke har mikrofon. "Hvor er du fra?
E!? People? Hvem sendte deg?
Vil ha noe til tabloidene. Stoler ikke på deg, pappa."
"Jeg er faren din." "Hold kjeft!"
"Hvem snakker du med? Ut i bassenget.
Fullfør samtalen på dypet.
Nei, grunnere. Jeg ser ingenting."
Sånn er jeg nå.
Kona mi sier det samme: "Du begynner å bli gammel.
Blir sint og irritabel. Du må ut og finne deg selv igjen.
Bli som før. Du kan ikke leve sånn."
Jeg ville begynne med standup igjen. "Du har rett. Jeg må
begynne med standup igjen." Det er sånn jeg finner meg selv igjen.
Sånn blir jeg meg selv.
Jeg sa det til vennene mine.
De sa: "Skal du snakke om kona og barna dine igjen?"
Jeg sa: "Hva annet har jeg?"
Jeg har ikke annet.
Alle damene forlot meg etter sexvideoen.
Alle damer jeg hadde, dro.
Hver eneste en. "Hvor skal du, Lorraine? Gladys? Pearl?
Hvor skal du?"
Eldre navn, fordi jeg hadde eldre damer da.
"Kom tilbake, Ethel. Kom igjen.
Ikke gjør dette mot meg.
Magnus, vær så snill.
Ikke gjør det.
Loretta, du kan ikke gå. Kom igjen."
Hva annet har jeg?
Jeg må.
Jeg er nødt til å snakke om barna mine.
De er en del av livet mitt.
Jeg vet ikke hva annet jeg skal snakke om,
annet enn det jeg opplever daglig.
Barna er sammen med meg daglig.
To tenåringer, en treåring og en baby som er like rundt hjørnet.
Når som helst nå.
Jeg skal hive ballene i søpla. Jeg skal ikke ha flere barn.
Jeg skal hive ballene når babyen kommer.
Jeg skal hive dem på taket.
Dere kan bare glemme
tanken på et nytt barn fra disse ballene.
Om du sier det er mitt barn, lyver du.
Ballene i søpla etter denne babyen.
Datteren min og jeg har et nært forhold.
Hun er guttegæren.
Guttegæren.
Jeg må late som jeg liker det.
Jeg liker det ikke. Man må late som.
Jeg liker at forestillingene mine
viser at barna mine vokser.
Man ser utviklingen deres.
De blir eldre.
Datteren min sa at hun liker en som heter Matt.
"Pappa, jeg liker Matt. Herregud. Han er så søt.
Han får meg til å le. Jeg vil ha ham."
"Hva faen betyr det?
Hva betyr det?
'Jeg vil ha ham.' Hva er det du sier, vesla?"
"Skal jeg si det til ham?" "Ja."
Hun gikk på skolen, sa hva hun følte, kom hjem:
"Herregud, vet du hva?
Matt liker meg også. Vi er sammen."
"Bra for deg, vennen. Så fint.
Men hold det i barnesonen."
"Ja vel, pappa."
To dager senere kom hun tilbake.
"Jeg liker ikke Matt mer. Nå liker jeg Rob.
Han er kjekkere, jeg ler mer. Det er ham jeg vil ha."
"Sånt skjer. Du tror du liker noen,
så møter du en annen og innser at det er ham du liker.
Det kalles livet.
La det skje. Gå videre. Vær ærlig."
"Ok, pappa. Glad i deg."
"Hold det i barnesonen."
Det gikk en uke. "Jeg liker ikke Rob mer.
Nå liker jeg Tim."
Inni meg
sa jeg: "Hun er et ludder.
Det er luddergreier."
Foran øynene på meg.
Jeg ringte straks et ludder jeg kjente en gang.
Spurte om det var sånn det skjedde med henne.
Tre gutter på rad. Hun sa: "Ja, sånn var det.
Før jeg visste ordet av det, plukket jeg baller på do." Hva skjer?
Jeg må redde jenta mi.
Jeg må se disse guttene.
Jeg dro til skolen for å se hvordan de så ut.
Jeg så dem.
Matt først. Jeg må være ærlig.
Sjarmerende gutt, utrolig personlighet.
Jeg skjønner hvorfor hun liker Matt. Jeg forstår det.
Sjarmerende gutt. Skjønner det.
Personlighet, morsom.
Jeg skjønner hvorfor du liker Matt.
Så kom Rob.
Jeg glemte hele Matt.
Hvem faen er Matt? Rob var annerledes.
Slående personlighet.
Veldig entusiastisk.
Brukte hendene mye når han snakket.
Den gutten har noe.
Skjønner hvorfor hun ikke liker Matt.
Så kom Tim. Tim hadde skinnbukse…
…og Heelys.
Det krever selvtillit å gå i skinnbukse på high school.
Svart gutt med skinnbukse.
Jeg har aldri hørt om svarte gutter
i skinnbukse, unntatt Lenny Kravitz.
Den eneste svarte mannen.
Ryktet sier at Lenny hadde det som ung.
Tim hadde Heelys, gled gjennom rommet.
Herregud.
Sigaretter under armen. "Røyker du?"
"Det er bare en look", sa han idet han gled forbi.
Faen.
Dagens unge er annerledes.
Sønnen og datteren min er veldig ulike.
Får meg alltid til å le.
Alltid vært helt ulike.
Sønnen min er… Han er det man kaller…
Hva er det de unge kaller det…
Dum. Det var det.
Sliter på skolen.
"Ikke kall ham dum." Hvorfor ikke? Han er min.
Han er som faren sin.
Jeg var også dum som et brød.
Jeg har klart meg fint så langt.
Dum er bra i huset mitt.
Det er bra.
Jeg liker ikke at skolen stadig ringer
for å minne meg på lærevanskene hans.
"Han strøk på enda en prøve."
"Karakterene går nedover."
"Vil du snakke om karakterene hans?
De går stadig nedover." "Ikke ring meg igjen.
Ikke ring meg. Ring ham.
Det er hans problem. Ikke mitt.
Sist jeg sjekket, besto jeg skolen.
Jeg skal ikke på skolen mer. Det er han som må bestå.
Ring ham."
Privatskoler er rare.
Jeg er ikke så begeistret for privatskoler.
Ikke i det hele tatt.
Ja, vi bruker dem. Det betyr ikke at jeg liker dem.
Privatskoler skjermer barn fra virkeligheten.
De skjermer deg.
De skjermer deg fra virkeligheten.
Privatskoler…
De skaper sveklinger. Det synes jeg. Der sa jeg det.
Tar det ikke tilbake. Det er det jeg mener.
Privatskoler skaper sveklinger.
Jeg er i komfortsonen, holder ikke tilbake.
Jeg skal si hva jeg mener.
Har dere sett en mann som gikk på privatskole, få en på tygga?
Han ser seg om etter en lærer.
Han gir deg fem sånne…
"Hvorfor?"
Ser etter noen som kan forklare. "Vet ikke. Hvorfor? Hva?
Vi må ha mekling. Når er møtet?"
Offentlige skoler er noe annet.
Der må man bli voksen.
Du har ikke noe annet valg.
De hiver deg uti dritten.
Ingen forbereder deg på dritten du skal få se.
Jeg så mitt første hvite menneske på offentlig skole.
Jeg visste ikke hva det var.
Det var bare én. "Hva faen er det? Herregud!"
Jeg trodde det var noen fra Star Wars.
"Det er en jævla stormtrooper."
Bare en hvit person i gangen.
Jeg lagde lydene…
"Det er en stormtrooper. Ikke sant?"
"Nei, et hvitt menneske."
"Ingen fortalte meg hva det var."
Offentlig skole hiver deg uti dritten.
Alt er der.
Hvite, svarte, meksikanske, kinesiske, puertoricanske.
Tjukke, tynne, skeive, streite.
Skitne, rene. Alt er der.
De hiver deg uti det. Du må finne ut av det.
Barna er redde.
Løper til læreren. "Jeg er redd. Hjelp."
Læreren svarer: "Jeg også.
Gikk også gjennom metalldetektor. Tror du ikke jeg er redd?
Hold ryggen mot skapet, øynene åpne."
"Hva?"
"Ha pepperspray på en plastflaske.
-Sprut på ham. Det ville jeg gjort." -"Sprute"?
Jeg synes ikke privatskolen til barna mine verdsetter kjendisstatusen min.
Virkelig ikke.
Jeg mener det. Jeg sa jo at jeg skulle være ærlig.
Det er mitt hus. Jeg holder ikke tilbake.
De respekterer ikke kjendisstatusen min.
Jeg er en veldig ydmyk fyr.
Det virker kanskje ikke sånn nå, men det er jeg.
Dere vet hvem jeg er. Jeg vet at dere vet det.
Ikke få meg til å si hvem jeg er.
De tvinger meg til å si hvem jeg er.
Jeg leverer barna på skolen, lærerne omringer bilen.
"Mr. Hart, vi vil gjerne snakke litt med deg.
Det er snart tid for den store messen.
Vi har den én gang i året her på skolen.
Det hadde vært fint
om du kan være velkomstvert i år."
Jeg ga henne god tid til å si at hun tullet.
Hun sa det ikke.
Jeg sa: "Kødder du?"
"Nei.
Det er fint om du kan gjøre det.
Du ville vært veldig flink i oppgaven."
La meg bare gjøre noe klart.
Jeg har ikke noe imot velkomstverter.
Ok? Jeg vil ikke fortelle denne vitsen
og se masse skilt med "Boikott Kevin Hart,
han respekterer ikke velkomstverter."
"Boikott ham fordi han ikke respekterer vertene."
Velkomstverter er fantastiske.
Jobben må gjøres. Det vet jeg.
Jeg har fått noen fantastiske velkomster i mitt liv.
På Walmart fikk jeg en så fantastisk velkomst…
Jeg vet ikke hvor han kom fra. Han gled inn i synsfeltet mitt.
Jeg gikk inn. "Velkommen til Walmart.
Skal du kjøpe noe?" Jeg sa: "Hva faen?
Hvor kom du fra?"
"Du burde kjøpe noe. Vi kutter prisene."
Så moonwalket han sin vei.
Jeg sa: "Hva faen skjedde nå?
Hva skjedde?" Jeg ble så overveldet
at jeg ikke bare kjøpte ting,
jeg fikk kink i nakken da jeg så etter ham på vei ut.
Jeg ville han skulle se tingene mine. "Kom hit!
Kom hit. Jeg vil vise deg tingene mine."
Han kom bort, og jeg åpnet posen. Han bare…
"Du har kjøpt bra ting."
Han dro tusjen over kvitteringen så folk skulle se at jeg ikke stjeler.
"Kom tilbake og hils på meg igjen."
"Skal du være her?"
"Om ikke jeg, hvem er her da?" Moonwalket bort.
Jeg sa: "Hva faen?
En av de beste velkomstene jeg har sett.
Selvsagt kommer jeg tilbake."
Jeg rakker ikke ned på dem. Jeg sier bare at jeg ikke måtte gjøre det.
Jeg gikk rundt det på veien til suksess.
Ikke kom og be meg være en jævla velkomstvert.
Jeg hadde den største kassasuksessen på kino da.
Jeg var på sidene av busser.
Du ber ikke meg være velkomstvert.
Det er foreldre der
som er tidligere skuespillere som du kunne ha spurt.
Carlton fra Fresh Prince, Alfonso?
Der har du velkomstverten din.
Det er han du vil ha.
Terry Crews. Han har barn der.
Brystmuskel-popping ved inngangen.
"Velkommen. Hvem vil ha en billett?"
For en kombinasjon. Foreldrene ville blitt ville.
"For en skole.
Jeg skal kjøpe så mange billetter jeg kan."
Foreldrene ville blitt helt satt ut.
Kona mi sa det hun pleier å si.
"Ro deg ned.
Ta deg sammen. Du blir eldre, mer irritabel,
og du bør ikke gi det videre til barna."
Jeg gir det ikke videre til barna.
Pandemien ga meg sjansen til å være mye sammen med barna.
Masse tid med barna. For første gang innså jeg
at de er litt bortskjemte.
Men det skyldes omstendighetene.
Jeg har fine barn. De er flotte. Jeg må være ærlig.
Jeg hadde flaks. Jeg fikk flotte barn.
Men omstendighetene har gjort dem litt bortskjemte.
De har flydd privatfly hele livet. De ba ikke om det.
De ble født inn i det.
De reiser bare med meg.
Første gang de reiste uten meg var med ekskona mi under pandemien.
De dro til Philadelphia med mamma for å besøke bestemor.
Barna ringte fra flyplassen.
Skulle tro de var i Bagdad.
Jeg har aldri sett…
…så mye panikk før.
De ringte fra flyplassen. "Pappa!"
"Hva er det?"
Datteren min sa: "De tar kremene og tannpastaen.
Hva skal jeg gjøre?
Jeg må gå gjennom metall…"
Sønnen min tok telefonen: "Hva faen er dette?
Jeg får ikke ta med bagasjen.
Jeg får ikke ta med ryggsekker, kofferter, bager.
Jeg må legge spillene under. Hvordan kan jeg spille?"
Jeg sa til dem: "Slapp av. Gi dere!
Begge to.
Det kalles sikkerhet.
Det kalles flyplassikkerhet.
Det kalles livet med mamma.
Greit? Det er forskjellig.
Det er en omstilling. Det går bra.
Ting endrer seg.
Det går bra.
Dere klarer dere fint."
Det er noen ting jeg gjør uten å tenke.
Når vi er i fornøyelsesparker, tar vi hele parken.
Hele parken på 30-40 minutter.
Hvordan? Fordi jeg ringer på forhånd. De gir meg en guide.
I parken tar guiden oss med
fremst i køene. Har gjort det i årevis.
Jeg sier at jeg har gjort meg fortjent til det. Det er ikke gratis.
Ikke noe som bare skjer.
"Pappa har jobbet hardt for å kunne gå først i køen.
Det er regler. Du kan ikke bare gå forbi køen.
Regel én: Når vi går forbi køen,
unngå øyekontakt med folkene i køen.
Hører dere?
Se rett framover,
ikke til høyre eller venstre før vi er framme.
Disse folkene vil si slemme ting
om meg og dere.
Bare overse dem.
Overse dem, for vet dere hva? Vi skal kjøre hjem igjen.
Vi skal aldri se dem igjen.
Vet dere hvor de folkene vil være? Fortsatt i den jævla køen.
De vil fortsatt stå i kø.
Og sånn er det."
Barna mine fordøyde det, de forsto det.
I årevis gjorde vi det sånn.
De ringte meg fra fornøyelsesparken.
De var der med søskenbarna.
Jeg svarte dem på FaceTime. Jeg så at de var svake.
Underernærte, de hadde ikke spist på flere timer.
De hadde noe hvitt i munnvikene.
Kunne nesten ikke stå oppreist.
"Pappa!
Vi har stått i kø i timevis. Vi har ikke kjørt noe.
Vi har fastpass, men det går ikke fort.
Kan du ringe noen? Kan du gjøre noe?"
"Hvem er dere sammen med?"
"Søskenbarna våre."
"Er mamma der?" "Ja."
"Gi mamma telefonen."
Hun sa: "Hei, hva skjer?" "Hei.
Sjakk matt, megge." Jeg la på.
Jeg var rask.
Jeg har ikke sett på vitsene med eksen,
jeg vil dere skal vite det.
Disse vitsene har en prislapp.
Må sikkert gi henne en Tesla.
Noe må skje. Det er en god vits.
To gode vitser. Jeg kan ikke droppe dem.
Jeg tenkte lenge på dem.
Jeg må fremføre dem. Det er verdt det.
Jeg skal sende henne noen meldinger og se hva hun synes.
Kona mi sier det samme støtt: "Kevin, du blir eldre.
Du blir sint, irritabel."
Jeg blir faktisk eldre. Førtién nå.
Ikke sant?
Hvor blir tiden av?
Jeg var nettopp 22.
Du merker ikke hvor fort tiden går.
Alle forestillingene på veggen
er en tidslinje over livet mitt.
Nesten 16 år med komedie.
Seksten jævla år med komedie. Det er sprøtt.
Førtién.
Hva skjedde?
Ting endrer seg når du blir 40.
Du hører om det, men tror ikke på det.
Tro meg, ting endrer seg.
Den største endringen for meg
var at ballene ble lengre.
Jeg ba ikke om det.
Det bare skjedde. Jeg var på kjøkkenet.
Kona sa: "Hvorfor har du terninger i baklomma?"
"Jeg har ikke terninger i baklomma."
Jeg tok på lomma. "Det er faen meg ballene mine.
Hvordan havnet de i baklomma? Hva har hendt med meg?
Hvor lenge sov jeg?
Hvem strakk meg ut mens jeg sov?"
Det største for meg er hvor tilfreds jeg er nå.
Jeg har det bra.
Jeg mener det. Jeg trenger ikke å gjøre så mye.
Jeg elsker å være i huset.
Jeg bygde faktisk huset.
Jeg og kona bygde det, det er her vi vil være.
Vi vil være i dette huset.
La oss bygge drømmehuset for å være i det, ikke forlate det.
Kvinner har problemer med å sette seg ned.
Det er veldig vanskelig for kvinner å sette seg ned.
Sett deg, for faen.
Det er en jobb for kvinner.
Kvinners favorittreplikk: "La oss gjøre noe."
"Hva da?" "Et eller annet."
"Hva mener du?" "Et eller annet."
En gjeng menn…
En gjeng menn bare: "Ja!"
"Et eller annet, jeg vet ikke."
Kona mi sliter med å legge fortiden bak seg.
Hun vil gjøre ting om igjen.
En melding til damene: Det er lov å bli gammel.
Det er ikke noe galt med det.
Ikke noe galt.
Ikke kjemp imot alderen.
Det fine med alderen er å se seg tilbake og se
alt det kule du gjorde da du var yngre.
Det er kult.
Slutt å prøve å flykte fra det.
Slutt å prøve å gjøre det om igjen. Det er forbi.
Hun sa til meg: "Vi bør gå ut i kveld
og drikke oss fulle."
"Absolutt ikke. Nei.
Hvorfor skulle jeg gjøre det? Nei.
Det gjør vondt nå."
En shot sitter fast i brystet i tre til fem minutter.
Venstre side lammes, jeg får skjelvinger.
Jeg må fjerte eller drite. Noe skjer.
Lager dumme grimaser.
Jeg forklarte dette detaljert for kona mi.
Vet dere hva hun svarte?
"Du vil aldri gjøre noe gøy med meg."
"Jeg beskrev et slag for deg.
Det er et slag.
Det er faktisk et slag."
"Du vil ikke gjøre noe gøy med meg.
Du vil aldri finne på noe."
Etter 40 slutter du å bry deg.
Jeg gir faen.
Kona vil gå ut, ikke jeg. "Du kan gå. Jeg gir faen.
Jeg mener det. Jeg gir faen i hva du gjør."
Det er ikke vondt ment. Jeg gir bare faen. Gå!
"Kos deg. Gå!"
Damer, dere klarer ikke å gi faen, det er problemet deres.
Hvis dere kunne gi faen slik som menn gjør,
ville verden vært et bedre sted.
Men dere klarer ikke å gi faen.
Dere vil alltid finne noe å bry dere…
Dere klarer det ikke.
Jeg skal si dere hva problemet er. Hør nøye etter.
Dette gjør kvinner rasende.
Dere blir sure hvis en mann ikke gir dere den reaksjonen
dere mener dere ville gitt ham.
La meg gjenta det.
Dere blir sure hvis en mann ikke gir dere den reaksjonen
dere mener dere ville gitt ham.
Derfor vil dere alltid at han skal bry seg.
For dere ville ha sagt: "Jeg bryr meg."
Ja.
-"Så du burde bry deg." -Ja.
Derfor vil dere at han skal bry seg.
Det gjør kona mi alltid.
Hun vil gå ut. "Gå ut."
Hun kan ikke bare gå. "Ja vel, kjære. Jeg går ut."
"Greit."
"Jeg og jentene."
"Ok."
"Vi blir sikkert dritings i kveld."
"Den er grei."
"Vet ikke når vi kommer hjem."
"Jeg sover uansett."
Hun vil at jeg skal bry meg. Jeg gir faen!
"Gå!" Jeg gleder meg til du går, så jeg kan spise chips fra navlen.
Jeg gir faen.
"Gå!"
De klarer det ikke.
Dere vil ha det samme fra menn.
Dere skjønner ikke. For det første,
ikke forvent at vi skal være like flinke som dere.
Hvis en mann over 40 går ut,
er det ingen plan.
Ingen agenda eller program.
Ikke still spørsmål, for vi har ikke svarene.
Jeg vet at noe usikkerhet skyldes menn
og det de gjorde før, jeg har gjort det,
men etter 40 forsvinner det.
Vi gir faen. Vi bryr oss ikke.
Ikke spør og grav.
Den ene gangen jeg skulle ut, sa jeg:
"Jeg går ut." "Hvor skal du?"
"Jeg vet ikke ennå."
"Hvem blir med?"
"De som vil, jeg vet ikke."
"Hva skal dere gjøre?"
"Jeg prøver å finne ut av det nå. Jeg vet ikke."
"Skal dere spise?"
"Håper det, jeg er sulten."
-"Når kommer du hjem?" -"Når vi er ferdige.
Hva faen er dette?
En test? Hva er dette? Jeg har ikke svarene!
Jeg stryker. Ikke still flere spørsmål."
Jeg takler det ikke.
Det er en stor usikkerhet noen ganger
som ikke er verdt det.
En gang kranglet vi.
En jævla krangel.
To grunner. Først stilte hun et stort spørsmål.
Jeg sa at jeg ikke visste.
Enda en hemmelighet, damer. Når menn skal ut,
møtes vi på parkeringsplassen for å finne ut hva vi skal gjøre.
Vi har et møte.
"Hva er planen?" "Trodde du visste det." "Nei. Trodde du visste det."
"Har ingen en plan? Jeg gidder ikke dette."
Jeg drar tidlig hjem og legger meg.
"Du kom tidlig fordi du møtte ei dame."
"Nei!
Jeg satt på en parkeringsplass i tre kvarter…
…og snakket om ingenting, så jeg dro hjem."
Jeg liker ikke å krangle.
Jeg krangler ikke lenger, jeg bare går.
Min nye taktikk.
"Krangle med deg selv. Straks tilbake.
Jeg kommer tilbake.
Da har du forhåpentligvis ikke mer energi."
Det er taktikken.
Vi kranglet, og jeg gikk. Klokken 07.
Hun ringte meg i bilen.
"Du blir sikkert sugd."
Klokken sju?
Hvem er så ambisiøs at hun er ute klokken sju…
…og suger noen?
Hva slags daghore tror du jeg treffer? Herregud!
Er du redd for en pikksuger på frifot klokka sju?
Hva leser dere?
Hvilken blogg ba dere være redd for pikksugere klokken sju om morgenen?
"Pass på mannen deres!
Streifende pikksugere fra klokken sju!"
"Takk, jenta mi."
"Jeg så den på…
Jeg så den på overvåkningskameraet.
Ute og lette etter pikk."
Kom ned…
"Jeg så henne lete etter pikk på overvåkningskameraet.
Lette etter pikk der ute."
Jeg må takle det utroligste.
Usikkerheten til kona mi sank da hun leste gruppechatten min.
Damer, hvis dere har en mann som er over 40,
bør dere lese gruppechatten hans.
Gjør det!
Over 40? Du bør gjøre det.
Under 40?
Anbefaler det ikke. Et sjansespill.
Et jævla sjansespill.
Førti pluss? Les den!
Du vil aldri lese en mer inkonsekvent og ufokusert samtale.
Alle gruppechattene mine starter likt.
Alle begynner bra.
"Yo!"
"Så dere Rihannas rumpebilde?"
"Herregud."
"Helvete!"
"Faen!"
"Jeg så det."
Fullt av tilfeldige spørsmål.
"Om jeg ikke har smør, hva kan jeg ha i pannen?"
"Hva?"
"Jeg har ikke mer smør."
"Hva kan jeg bruke?"
"Hvordan gikk du tom?"
"Vet ikke, men det er borte."
Nytt innspill.
"Smør får urinsyregikta til å blusse opp."
"Urinsyregikt?"
"Når fikk du det?" "En stund siden."
"Det visste jeg ikke."
"Jeg sa jo at jeg har urinsyregikt."
Nytt innspill i chatten.
"Hva faen er urinsyregikt?"
Et bilde fra en legenettside.
Beskrivelser av urinsyregikt.
"Faen, har du det?"
Så blir chatten stille i fem dager.
Ingen sier noe.
Førti pluss, da dør chatten ut.
Ingen avslutter den.
På dag seks fortsetter de der de slapp.
"Hva annet får det til å blusse opp?"
Kompisen min, Joey, kan ikke bruke emojier.
Så hun trodde at hun fant noe.
Joey er den eldste. Han med urinsyregikt.
Vi erter ham alltid.
"Urinsyregikt."
Vi bare erter ham.
Han ble sint.
"Jeg er lei av at dere alltid erter.
Dere er bare sinte fordi jeg gjør det rette.
Jeg blir sunn.
Jeg skal kjøpe meg noen av disse nå."
Han la inn fem auberginer etter hverandre.
Så brukte han…
Så brukte han tungeemoji med sprut.
"Hva faen… sier du, Joey?
Hva er det du sier nå?
Du sa at du skal ta fem pikker i ansiktet.
Det var det du sa."
"Nei, det sa jeg ikke!"
"Jo."
"Fem auberginer, tunge, sprut.
Du sa du skal ta dem i fjeset,
det sa du."
Jævla Joey.
Jo eldre du blir, jo mer direkte og ærlig blir du.
Jeg og kona mi har et veldig direkte og ærlig forhold.
Veldig ærlig.
Nylig sa hun til meg:
"Sexen er ikke som før."
Rett i trynet på meg!
Er det ikke jævlig?
Vi er i huset mitt, jeg kan være ærlig med dere.
Rett opp i ansiktet på meg!
Sa at sexen blir dårligere.
Vet dere hva jeg svarte?
"Sånt skjer." Det sa jeg.
"Sånt skjer."
Jeg gir faen.
Jeg er 41, jeg har ikke tid til å pule hele dagen.
Jeg er sliten.
Jeg tror ikke man kan få suksess og ha en god pikk.
Der sa jeg det.
Det er det jeg mener. Jeg sa det.
Jeg tror ikke man kan få suksess og ha en god pikk.
"Du må velge. Dette livet eller god pikk?
Du får ikke begge deler.
Jeg gir deg ikke begge. Velg én."
Da jeg hadde god pikk, var jeg blakk.
Jeg pulte for transport da jeg hadde god pikk.
Pulte for billetter.
Lei av å gå. Jeg må bruke litt god pikk,
sette meg i noens bil.
Kaldt i Philadelphia.
Dere vet ikke noe om livet mitt. Ikke døm.
Men ekteskapet krever kompromisser.
Man møtes på halvveien.
"Synes du jeg bør prestere bedre seksuelt?
Velg en dato.
På den datoen må jeg gi deg god pikk.
Velg en dato, og på den datoen må jeg gi deg god pikk."
Hun valgte den åttende i hver måned.
"Greit.
Hold deg fast,
for jeg skal gi deg pikk som aldri før.
Jeg skal gyve løs."
Alt er bare bra fram til den uka.
Du blir jævlig nervøs.
Vennene mine så det. "Alt i orden?"
"Nei, jeg må pule om fem dager.
Pule henne den åttende."
Jeg drakk ananasjuice og spiste selleri.
Jeg vet ikke hva som skjer med meg.
Svetter. "Faen, jeg må pule om tre dager!"
Teller ned.
Det føltes som jeg skulle være med i NBA-finalen.
La is på beina. Jeg visste ikke hva som skjedde.
Jeg gjorde en god jobb den åttende.
Ga god pikk.
Takk for applausen.
Trist at du følte du måtte klappe, men takk.
"Gudskjelov, Kevin. Herregud!"
Ærligheten slo feil der borte.
Ga god pikk den åttende.
Og den niende, på kvinners vis,
prøvde hun å få mer.
Det var ikke avtalen.
Jeg sa én dato.
Ellers er det dårlig pikk eller ingenting.
Ikke forvent det samme igjen.
Etter leggetid kom hun inn, klokken halv ni, dritings.
Det er sent.
Prøvde å vekke meg. "Våkne.
Jeg vil ha pikk.
Mer åttende-pikk."
Det sa hun.
"Jeg vil ha mer åttende-pikk. Gi meg mer åttende-pikk."
"Ikke rør meg, for faen.
Komme og vekke meg så sent.
Vekke bikkja."
Når du blir eldre, bryr du deg mest om dyrene.
"Bikkja har ikke hatt en god natts søvn på to uker,
og du kommer og bråker?
Jeg er forbannet."
Jeg og bikkja gikk ned og sov.
Gjesterommet. "Blir ikke her med deg
og egoismen din
fordi du vil ha mer åttende-pikk."
"Du har nettopp mistet en måned."
Jeg fjernet neste måneds åttende.
Vet dere hva som får meg til å le?
Å høre andre snakke om sex.
Det er nok for meg.
Det er det morsomste i verden.
Aller morsomst er å høre nevøene mine.
De er 21-22 år gamle.
Det er det morsomste i verden.
Men de sier det ikke av seg selv,
du må lokke det ut av dem.
Legge en felle og se om de går i den.
De går i fella mi hver gang.
Jeg kommer inn.
"Dere puler ikke ennå."
De biter på hver gang.
"Hvem puler ikke?"
Hver eneste gang.
"Du kan ikke mene meg.
Jeg puler!
Du kan ikke mene meg.
Kom igjen, onkel."
"Du puler ikke.
Jeg vet at du ikke puler."
"Jeg puler."
-"Si hva du gjør." -"Nei.
Da tar du det med i en forestilling."
"Jeg snakker ikke om deg.
Hvorfor skulle jeg gjøre det?
Jeg har vitser.
Hva gjør du? Få høre det verste du har gjort."
"Du dømmer ikke?" "Nei.
Hvordan kan jeg dømme deg?"
"Ja vel.
Det verste jeg har gjort…
Jeg var på kino med ei jente.
Hun ba meg kjøpe et stort popkornbeger.
Hun skar hull i bunnen på begeret,
ba meg stikke pikken i det og ga meg en smørjobb."
Jeg sa: "Hva faen?"
Jeg måtte late som jeg visste hva det var.
"Smørjobb."
"Jeg vet det er bra."
"Smørjobb."
Du vet du blir eldre når du stiller feil spørsmål.
"Hvorfor stort beger? Bortkastet popkorn.
Du burde ha kjøpt et lite.
Det koster vel 12-14 dollar mer?
Får du ikke smør i hullet?
Høres ut som infeksjonsfare.
Det er sånn du får VID.
Du får VID-19 av smør i hullet.
Du vil ikke ha smør i hullet."
Jeg fortalte det til kona mi.
"Du vil ikke tro det.
Terrence sier at de unge gir hverandre smørjobber."
"Gjør de det fortsatt?"
Og jeg sa: "Hva faen er dette?
Hvem er du?"
Jeg vil ikke vite mer. Vær stille.
Håper ikke barna mine gjør det.
Hvis jeg får vite at de gjør det, får jeg anfall.
Men du kan ikke spørre barna dine rett ut.
Du må legge en felle.
Vi spiste en god middag hjemme.
Jeg spurte kona mi om hun ville på kino.
"Kanskje gi en smørjobb."
Jeg så på datteren min.
Stirret på henne.
Hun spiste rolig videre.
Jeg har aldri vært så stolt som far.
Gudskjelov, hun vet ikke hva det er.
Gudskjelov.
Jeg snudde meg, og sønnen min bare: "Å ja."
Han sa: "Ja!
Kjøp den store, pappa.
Du bør ikke få smør i hullet, da får du VID!
Igjen. Ikke få det to ganger.
Ikke få VID to ganger på rad."
Kona fikk meg til å ta henne med på date.
I middagsselskap.
Jeg vil ikke nevne navn, men det gir ikke mening uten
å nevne navn.
Jeg var i middagsselskap hos Seinfeld.
Noe av det beste jeg har smakt.
Fantastisk mat.
På slutten av middagen kom Seinfeld ut.
"Ikke dra noe sted.
Dere skal få en godbit. I kveld…
…skal vi spise stenovnsbakt pizza."
Alle ble ville.
"Hva? Herregud! Stenovnsbakt pizza?"
"Hva?"
En dame sa: "Hvor mange oster, Jerry?"
Jerry bare: "Sju forskjellige oster."
"Sju forskjellige oster."
Folk ble ville.
Alle var hvite, forresten.
De begynte å si: "SOP!"
Hva faen er "SOP"?
"SOP!"
Hva faen er "SOP"?
Ei hvit dame sier:
"Det betyr stenovnsbakt pizza."
"Å, faen.
Å, faen.
Jeg skjønner."
Noen italienske menn kommer ut i pizzaklær.
De deler ut pizzaen og sier noe italiensk…
Kan ikke italiensk.
Det slo meg nettopp
at dette er rasistisk. Unnskyld.
Folk spiste pizzaen, ble ville.
"Herregud. Jeg kan smake ostene, Jerry.
Jeg kan smake ostene."
Jeg fikk pizzaen, tok en bit.
Helt utrolig.
Den beste pizzaen jeg hadde smakt.
Den beste jeg hadde smakt.
Den hadde en slags salat på. Aldri smakt maken.
Jeg sa til kona mi: "Den har en slags salat.
Bare gled deg."
Den hvite dama sa: "Det er ruccola."
"Hva?"
"Det er ruccola."
"Å, faen."
Jeg tok en bit til. Ble revet med. "SOP, SOP."
"SOP, SOP…"
For en fantastisk kveld.
Fantastisk kveld fra begynnelse til slutt.
I bilen var jeg sint.
Vet dere hvorfor?
Fordi jeg ville ha det Seinfeld hadde.
Jeg ville ha det øyeblikket.
Seinfeld ble kjent for stenovnsbakt pizza.
Han ble kjent for noe annet.
Jeg ville ha det.
Det verste var
at de som bygde huset til Seinfeld, bygde huset mitt.
Jeg fikk ikke tilbud om en pizzaovn
i huset mitt.
Rasisme på høyeste nivå.
Det er faen meg rasistisk.
Neste morgen ringte jeg dem
og sa: "Rasistiske jævler!
At dere tilbød Seinfeld en pizzaovn
og ikke nevnte det for meg, viser hvor rasistiske dere er.
Gjør det godt igjen, ellers blir det verst for dere."
Jeg la på.
De ringte tilbake. "Hva snakker du om?"
"Det vet dere. Black lives matter."
La på igjen.
De kom raskt til huset mitt.
Med tegninger av pizzaovnen.
Før det var gått en uke,
hadde jeg pizzaovn bak huset.
Jeg ville ha det Seinfeld hadde.
Jeg ba alle vennene mine.
Jeg skulle ha middagsselskap, som Seinfeld.
Alle hadde spist ferdig.
Jeg kom ut på slutten av middagen, som Seinfeld.
"Ja vel.
Ikke gå noe sted,
for dere skal få en godbit.
Vi skal spise stenovnsbakt pizza."
Folk mumlet til hverandre.
"Hva prater han om? Jeg vil ikke ha pizza fra en stein."
Alle i selskapet mitt var svarte.
"Ring Domino's. Jeg spiser ikke det der."
Jeg sa: "Jeg vet hva dere tenker.
Hvor mange oster?
Sju forskjellige oster."
Mer mumling. "Jeg er laktoseintolerant. Jeg spiser ikke så mye ost."
"Alle vet at du bare har så mye ost på makaroni."
"Jeg spiser det ikke. Hva feiler det ham?"
"Reis dere", sa jeg. "Vi går ut,
for det er der pizzaen er."
Mer mumling. "Det er iskaldt. Jeg går ikke ut."
Svarte har svar på alt.
"Jeg gjør det ikke. Jeg går ikke ut."
Jeg sa: "Kom igjen, si det med meg:
'SOP, SOP."
Kompisen min Jamal reiste seg.
"Hvis du har SOP der ute, er jeg med."
Na'im sa: "Hva faen er SOP?"
"Han har store, oppsvulmede pulesprekker der ute."
"Nei, Jamal, det har jeg ikke."
"Jo. Det er det SOP betyr."
"Nei." "Jo. Jeg var der med deg.
Den digre dama i Atlanta sa:
'Vil dere se SOP?' 'Hva er det?'
Og hun sa det.
Og du og jeg ga henne driks.
Har ikke dollarsedler, men jeg vil se det igjen."
Alle gikk.
Jeg fikk ikke øyeblikket.
Husk at jeg ville ha det.
Jeg vil bli kjent for noe annet.
Bli kjent som Kevin Hart,
fyren med stenovnsbakt pizza, og det var borte.
Jeg måtte finne en ny hobby.
Jeg lette lenge etter en ny hobby.
Jeg prøvde å sykle en stund.
Kom langt på sykkelen.
Men jeg sluttet, fordi
jeg ikke likte hvordan pikken så ut i drakten. Helt sant.
Det så ut som jeg hadde klitt.
Det og de lange ballene var en dårlig kombinasjon.
Det så feil ut.
Når du stopper på rødt, må du klikke ut.
"Hva skjer?"
Bilene senket farten.
"Hvorfor bremser du? Kom igjen! Ikke glo."
Ei dame senket farten, klokken 07.
"Kom deg vekk. Jeg vet hva du vil ha.
Daghore. Kom deg vekk.
Du får ikke noe pikk her.
Kom deg vekk."
Jeg begynte å bokse.
Boksing ble en hobby.
Jeg følte at
det var noe jeg kunne bli bedre til hver dag.
Jeg kunne bli god hver dag.
Det er meg mot meg.
Jeg fant en trener.
Han hadde utrolige talenter.
Golden Glove,
Junior-OL… Det er så mye, lettvekt-mestere.
Jeg sa: "Jeg vet at du ikke jobber nå, men jeg betaler bra."
Han sa: "Jeg kan gjøre deg til den beste noensinne."
Jeg sa: "Det er for mye.
Jeg vil bare bli god."
Han sa: "Greit." Han ble treneren min.
Han var jævlig god.
Han gjorde meg god.
Sa ting jeg trodde jeg aldri skulle høre.
Sammenlignet meg med ukjente boksere, men det var ros.
Sa jeg minnet ham om en som het Lefty Lou Earl.
"Kevin, vet du hvem det er?" "Nei, det gjør jeg ikke."
"Jeg skal ta med en video.
Har du VHS-spiller?"
"Nei."
Fikk meg til å le da jeg sa jeg ikke hadde det.
Han bare…
Som om jeg var i feil år.
"Tenk at du ikke har VHS-spiller."
"Hvorfor har du fortsatt VHS?"
Han skrøt av jabben min.
"Jabben din er som lyn fra skuldrene dine.
Lyn fra de jævla skuldrene."
"Har du vurdert kamper?" "Nei."
"Hva med sparring?" "Nei, men det kan jeg gjøre."
"Jeg ordner det. I morgen klokken 06.
Du må se hvor god du er."
Klokken 06 var jeg på gymmen.
En fyr på min alder, samme fysikk.
Fikk på meg alt utstyret.
Han begynte å smøre vaselin på meg.
"Hva er dette for?" "Så slagene glir av."
"Vi har ikke snakket om… Ok.
Vi har ikke snakket om det, men greit.
Hvis det er sånn, så er det sånn."
Han ble ferdig og gikk ut av ringen.
"Vent, du har ikke smurt ham."
"Han trenger det ikke."
"Nei vel."
Det var rart, men samme det.
Jeg skal følge strømmen.
Han sa: "Vi tar tre tre-minuttersrunder.
Ingen skal skade noen.
Ha det moro."
Han roper: "Forsiktig med ham."
Jeg regnet med at han snakket til meg.
"Greit, trener."
Lo selvsikkert.
Vi går til hjørnene. Vi starter.
Jeg vil han skal se at jeg kan bokse.
Du kan se det på skulderstillingen min.
På bevegelsene mine.
Føttene fra hverandre.
Se hvordan føttene beveger seg.
Dette er ingen barnelek.
Ja, du ser det. Han er plattfot.
Han står ikke engang på tåballene. Jeg skal gi ham juling.
Jeg blir mer selvsikker.
Treneren sier: "Kevin, slutt å leke. Kom igjen."
Ja vel.
"Spør og du skal få."
Jeg håper han har værkanalen,
for nå blir det lyn.
Når du jabber, tar du et skritt.
Skritt og jabb samtidig.
Fram. Hver gang.
Sånn gjøres det.
Jeg tar skrittet. Jeg skal til å jabbe.
Her er det. Skal til å jabbe.
Gjør deg klar. Her kommer det.
Det kommer. Her. Jeg er her,
men jeg skal hit. Her er jeg,
men jeg skal dit. Gjør deg klar.
Jeg er her. Før jeg fikk gjort det…
…slo han meg.
Jeg kunne ikke se.
Jeg ble blind.
Så ingenting. Alt var svart.
Et slag kan visst gi hjerneskade eller drepe.
Jeg mistet synet.
Jeg så ikke mer.
Jeg fikk panikk og snudde meg.
Jeg har gjort dette flere ganger.
Jeg slo bakover. Jeg har snakket om det før.
Når jeg får panikk, begynner jeg å slå.
Treneren sa: "Kevin, jabb!"
Jeg sa: "Hvorfor det, løgner?"
Det er ikke lyn, med mindre han er stormvarsler.
For dette er latterlig.
Jeg er blind. Jeg ser ingenting.
Jeg er blind.
"Ring i klokka, for faen."
Det ringer.
Jeg må følge stemmen hans til hjørnet.
Da jeg kom til hjørnet, sa treneren:
"Hva er i veien?" "Jeg er blind. Jeg kan ikke se."
Han løftet opp hodebeskyttelsen…
Den datt ned da han traff meg.
Den hadde sperret for synet mitt hele tiden.
"Hvorfor tok du den ikke opp?"
"Fordi vi aldri snakket om det på trening.
Jeg tror du brukte for mye vaselin.
Det er derfor den glir rundt overalt.
Jeg vil ikke gjøre dette mer."
"Gir du opp?" "Jeg kaller det ikke det,
jeg vil bare gjøre noe annet."
"Hva skal du si til ham?"
"Jeg skal aldri snakke med ham igjen.
Advokaten min skal snakke med ham.
Han havner i fengsel etter dette.
Det var et overfall.
Overfall av verste sort."
Jeg sluttet med boksing den dagen.
Kom aldri tilbake.
Senere bestemte jeg meg for å sjekke ut Lefty Lou Earl.
Jeg fant den fyren.
Jeg ville vite hvem han var.
Hvem sammenlignet du meg med?
Etter den bokseoppvisningen
ville jeg se hvem som var som meg.
Lefty Lou Earl hadde én arm.
Han var handikappet.
Han vant én av 38 kamper.
Seieren skyldtes diskvalifisering.
Han ble sparket i ansiktet.
Derfor fikk han seieren.
Han hadde pipete stemme.
Så treneren snakket om stemmen min.
Ikke boksestilen min.
Sammenlignet meg tilfeldigvis med en handikappet bokser.
Jeg vet at jeg vil få kritikk fra enarmede nå.
De boikotter meg, jeg vet ikke.
Heldigvis en kort demonstrasjon,
siden de ikke kan holde skiltene så lenge.
Fordi de bare har én…
De blir slitne. De må ta ned armen.
Om de ikke beregner
riktig antall høyre- og venstrehender,
får de ikke i stand en boikott.
Så det er den gode nyheten.
Kanskje jeg bør fjerne den.
Vi tar den ut. Den får meg boikottet.
Faen heller. Jeg er i huset mitt. Jeg sier hva jeg vil.
Det er en vits.
Jeg var så glad, for det var første tegn
på at jeg var mitt gamle jeg.
Jeg begynte å sparre etter ulykken.
For et år siden var jeg i en stygg bilulykke.
Ble nesten drept.
Ble nesten lam. Mye fælt.
Jeg var lenge på sykehus. Tenkte mye.
Derfor kan jeg nå spørre dere om ting
jeg vet at dere ikke har tenkt på.
Spørsmål én: Har dere en rumpetørker i livet deres?
Tenk på det.
En rumpetørker.
En som tørker dere i rumpa
resten av livet om ulykken er ute.
Man tror ikke man trenger det før man gjør det.
Etter operasjonen var jeg ikke på do på åtte dager.
Jeg fikk forstoppelse.
De lot meg ikke dra før jeg gikk på do.
Måtte sjekke organene.
Noen var hos meg hver eneste dag.
På dag ni var jeg alene i 20 minutter.
Da føltes det ut som noen kastet
en dynamittgubbe i magen min, og den eksploderte.
Oi sann.
Jeg må på do.
Jeg må faen meg på do.
Kan ikke røre bein eller armer.
Det er ingen der.
Jeg trykker på knappen. "Hjelp!
Hjelp!
Noen må hjelpe meg!"
José kom løpende.
José var en 60 år gammel meksikansk sykepleier.
"Hva skjer, min venn?"
"José.
Jeg må på do, nå.
Det haster."
"Jeg skal hjelpe deg."
José tok tak i beina og overkroppen,
løftet meg og satte meg på toalettet ved siden av senga.
Så tok José to store skritt bakover,
la armene i kors, så meg i øynene
og gynget fram og tilbake.
"Å nei.
Hva faen, José?"
Jeg må på do. Hvorfor er du fortsatt her?
Så skjønte jeg det. "Herregud, José skal tørke meg.
Jeg har nådd bunnen.
Det blir ikke verre enn dette."
José bestemte seg for å muntre meg opp.
"Ikke vær redd. Jeg skal tørke bra, ok?
Jeg skal tørke bra, ok?
Du er i gode hender."
Jeg kan ikke tro det.
Jeg kan ikke tro det som skjer.
Jeg kan ikke holde meg lenger.
José heier på meg. "Bra, bra.
Du må få det ut.
Åtte dager er lenge for hvem som helst."
Jeg er ferdig, José ruller meg til siden.
José tørker meg.
En tåre triller ned kinnet mitt.
Jeg gråter.
Jeg gråter fordi jeg ikke kan røre armer eller bein.
Men jeg skjønte ikke
hvorfor Gud lot meg beholde følelsen i rumpa.
Hvorfor ikke lamme den òg?
Hvorfor la meg kjenne det som skjer?
Hvorfor la meg kjenne at José tørker meg?
Nå stortuter jeg.
José bestemmer seg for å si noe mer.
"Det går bra. Det er sprøtt.
Tenk deg hvordan jeg har det.
Jeg kan ikke tro at jeg tørker Kevin Hart.
Det er sprøtt.
Min første berømte rumpe."
Dette har vært en fantastisk kveld.
En flott kveld.
En flott, intim kveld. Vi har delt så mye.
Elsker det. En helt annen stemning. Komfortabelt. Sexy.
En stemning der jeg kunne være meg selv,
men jeg vil ikke at dere bare skal le av noen vitser.
Jeg føler at jeg kan gi mer.
Jeg vil være kjent for mer.
For jeg har mer.
Når det er sagt:
Jeg håper dere er klare for SOP.
Kom med SOP. Det stemmer. Stenovnsbakt pizza til alle.
SOP! Det stemmer. Jeg har SOP til dere.
Jeg ser dere.
-SOP! -SOP!
Ja! Tusen takk. For en fantastisk kveld.
SOP!
Hva er i veien?
-Jeg hadde en sprø drøm. -Jøss.
-Helt vilt. -Det går bra.
Nei. Jeg drømte at jeg var på scenen
og hadde standup om ting jeg aldri ville sagt.
Jeg kalte datteren min et ludder. Jeg kalte sønnen min dum.
Jeg sa at jeg ikke liker privatskoler, og at vegetarianere er teite.
Jeg snakket om at jeg var hjemme hos Seinfeld.
Jeg har aldri vært hos Seinfeld. Jeg sa…
Legg deg og sov. Det var bare et mareritt.
-Bare et mareritt, hva? -Ja.
Det var bare et mareritt.
Ja, legg deg og sov.
Har du smakt SOP?
Ikke?
TILEGNET ALLE SOM HAR DØDD PGA. SOSIAL URETTFERDIGHET
BLACK LIVES MATTER
Tekst: Tonje Bjørkheim Nilsen