Downloaded from YTS.MX
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ STAND-UP KÜLÖNKIADÁSA
Official YIFY movies site: YTS.MX
ESTE 8.25 HART-REZIDENCIA
- Hali! - Mizu?
Már mindenhol kerestelek.
Csak pihizünk.
Megyek le melózni. Mizu, csávókám?
Kész a lecke?
- Ne már! - Nézz rám!
Hazudsz.
Csináld meg, ne szórakozz velem!
Zo, adj egy pacsit!
Most ököllel!
Bumm! Most fejjel!
Adj egy puszit!
- Mit nézel? - Szeretlek.
- Csókot! - Oké.
- Szeretlek, - Végeztél?
Nagyjából.
Meló után találkozunk.
- Szia! - Szia!
Szia, apa!
Apa jól fog szórakozni.
KELLEMES ÜNNEPEKET A HART CSALÁD
A VILÁG LEGJOBB APUKÁJA
Jeget bele! Kóstoljuk meg!
Úgy van!
Helló!
Azta!
A Király! A Legenda.
Maga az inspiráció.
A hősöm.
De jó!
Anyám!
Köszönöm!
Nagyon köszönöm!
Tényleg kösz. Elég lesz.
Üljetek le!
Nagyon kedvesek vagytok. Kösz.
Helló!
Sziasztok!
Köszönhetek így. Először üthetek meg ilyen hangnemet.
Mondhatom, hogy helló, és ti is köszönhettek így.
És még egyszer. Helló! Hogy vagytok? Jól?
Szuper. Tetszik.
Nagyon bírom.
Nagyon.
Sok különböző helyen poénkodtam már.
Stadionokban, baszki, arénákban, színházakban.
De ezt nagyon bírom. Itt, a saját otthonom melegében, baszki! Jó.
Köszönöm.
Kezdjük az elején!
Miért is vagyunk itt, az én házamban.
Nem véletlenül.
Sehol se érzem magam jól,
csak itt, a saját házamban.
Kurvára őszintén mondom, sehol nem érzem magam jól,
csak és kizárólag itthon.
Sok oka van ennek.
Vegyük sorra őket! Beszéljünk a kényes témákról!
Egyes számú ok: a COVID.
COVID.
És ti? Melyik pánik-fokozatnál tartotok?
Magas? Közepes? Alacsony? Mondjátok meg bátran!
Közepes? Magas? Alacsony? Inkább magas?
Rendkívüli hír! Én elkaptam.
Úgy van. Elkaptam a 'VID-et.
Bennem volt a 'VID-19.
Akkor kaptam el, amikor nem volt divat, nem volt trendi.
Csak én és Tom Hanks kaptuk el, mi ketten.
De titokban kellett tartanom,
mert Tom Hanks nagyobb sztár nálam,
tutira lealázott volna.
Ő Forrest Gump. És őt senki nem nyomja le. Kizárt!
Nincs esély Forrest Gump ellen.
Egy kis senkiházit seperc alatt kinyírtam volna.
David Hasselhoffot. David Hasselhoff bassza meg!
Ki a faszt érdekel David Hasselhoff?
Bumm! Lenyomtam!
„Kevin Hart is elkapta. Mentsük meg Kevin Hartot! #TheVID.”
Hogy miért hívom 'VID-nek?
Így hasonlít az AIDS-hez. Pont olyan veszélyesnek hangzik.
'VID. „'VID-es vagy? Faszomba!”
„'VID-es vagyok.” „'VID-es? Baszki!”
„Imádkozom érted. A 'VID miatt, baszki!”
Nem is tudtam róla.
Nem tudtam, hogy elkaptam. Nem volt tünet.
Se láz, se fejfájás, se izomgörcs, zéró.
A feleségem íz- és szagvesztést is érzékelt.
Azt mondta: „Édesem, elkaptam. Teszteltessünk!”
Mire én: „Nem nekünk van problémánk.”
„Neked van problémád, baszki! Nekem miért kéne?”
„Érzek ízeket és szagokat. Mi a fasznak a teszt?”
Idehívatta az orvost. Ki is jött, letesztelt minket.
És mondta: „Mindkettő pozitív.” Mire én: „Baromság!”
„Faszság! Ki van zárva, hogy én pozitív lennék.”
Kétszer megfogtam az orrom.
„Na, mit szólsz?”
„Egy COVID-os nem csinál ilyet kétszer is!”
Egy COVID-os nem nyúlhat az orrához, igaz?
Mire ő: „Mr. Hart, komolyan beszélek. Ön pozitív.”
Óriási balhé lett otthon.
Egymás torkának estünk:
„Ki a fasz hozta be ide a koronát?”
„Ki volt az?”
Kiderül, mit gondolunk egymás barátairól.
„Az a ribanc Pam volt, akivel mindig együtt lógsz!”
„Koszos lábú ribi.”
„Retkes. Az egész házat összetrappolta a koszos lábával.”
„A retkes lábú Pam volt az.”
„Az egész rohadt ház koronás lett.”
„Mosd ki a szőnyegeket!”
A doki csillapított: „Nyugodjon meg, Kevin!”
„El fog múlni. Tíz-tizennégy nap. Nyugi!”
„Higgadjon le! Igyon teát!”
Ezt mondta, bele a képembe, baszki!
„Igyon teát!”
Meg van ez húzatva?
„Ez a 'VID, doki, bazmeg!”
„Mi a faszra jó a tea?”
„Kérem a lélegeztetőt!” Ezt mondtam. „Hol van?”
„Lélegeztető kell. Mindenki tudja ezt.”
„A koronás beteg lélegeztetőre kerül. Ezt írják a blogon.”
„Minden rendben lesz, Mr. Hart, nyugalom!”
Amikor ezt mondta, csökkent a pánikszint.
Ne feledjük, az elején rohadt magas volt.
Anyám!
Amikor beütött,
ó, baszd meg, azt se tudtam, mit csináljak!
Megtankoltam az összes kibaszott kocsit.
Hátha menekülni kell.
Mert a genyák zombik lesznek.
Be voltam szarva.
Felvásároltam az összes vizet meg vécépapírt.
Nem tudom, mi volt ez vécépapír-para.
Miért olyan különleges?
Senki nem tudja.
Mindenki összeszarta magát a koronától?
Felvásároltuk az összes klotyópapírt.
Tésztát is vettem! Sokat!
És a maszk, tisztára bekattantam.
Az elején nem tudtam, milyen kell.
Sima maszk volt rajtam. Valaki azt mondta:
„Haver, az nem jó maszk, azon simán átmegy a korona.”
„Az nem véd meg a korona ellen.”
„Baszki!”
„Nem mondod!” „De mondom. N95-ös kell.”
„Bassza meg!”
Felmentem a netre, és megvettem az összes N95-öt.
Húsz rongyot költöttem N95-re.
Másnap láttam egy niggert melltartókosárral az arcán.
Még csak…
Pántja se volt. Mi a fasz? Ez nem N95-ös.
Ez egy A méretű melltartókosár. Mi az isten?
Tuti, hogy nem költött rá húsz rongyot.
Valaki nagyon átbaszott.
Mire a feleségem: „Kicsim, tudod, mit?”
„Az agyadra ment ez a dolog. Menj ki sétálni!”
„Menj ki a házból!”
Mire én: „Nincs miért kimennem.”
„Semmi! Nincs semmi okom, hogy elhagyjam a házat.”
„Nem létezik!”
„Abszolút nem érdekel, hogy mi van odakinn.”
„Csak emberek, nem bírom az embereket.” Ezt mondtam.
Kibújt a szög a zsákból! Utálom a kibaszott embereket!
Ti nyertetek! Lealáztatok.
Győztetek, basszátok meg!
Tudjátok, miért?
Mert sikerült elbasznotok a világ legjobb melóját.
Valamikor sztárnak lenni volt a legnagyobb
és a legjobb dolog a világon.
Ha valaki nem volt az, vágyott rá.
Hogy legalább a szele megcsapja.
Én híres voltam, eljutottam a csúcsra,
és elbasztátok, jól kikúrtatok velem.
Ez a generáció jól kibaszott velem.
A kompromittálás a lényeg.
Ez a generáció mindent videóra vesz.
Ha nincs megörökítve, meg se történt.
Így élnek a mai fiatalok.
Elmondom, mivel paráztathattál be egy feketét legjobban 1986-ban,
ha zsaru voltál.
A legnagyobb para az volt, ha azt mondták egy feketének, hogy levideózták.
Odajöttek: „Videóra vettünk, baszki!”
„Lesittelünk.” Összeszarja magát: „Mi? Engem?”
„Videóra?”
Elbőgte magát.
„Levideóztak, baszki!”
„Mind mentek a sittre! Felvettünk titeket!”
Szóltak a haveroknak: „Calvin, Marcus, Terrence!”
„Levideóztak. Téged is, Anthony.”
„Azt mondták, mindenki rajta van. Lecsuknak!”
„Mind ott kötünk ki.”
„Videóra vettek!”
Elég volt ennyi: „Videóra vettünk, baszki!”
Ez volt a legnagyobb para.
Nektek nem is tűnik fel, hogy ingyen játsszátok a zsarut.
Még pénzt se kaptok érte. Ingyen szívattok minket.
Egy nap csak úgy beköptök másokat.
Rohadt, szemét patkányok vagytok. Undorító!
Gusztustalan!
Egy McDonald's-ba mentem… Ez megtörtént.
Szóval odamentem.
Egy autós McDonald's-ba.
Kértem egy Big Macet, rég nem ettem olyat.
Annyira örültem a kurva Big Macnek!
Anyám! Alig vártam, hogy megkapjam.
Megkaptam. Piszok boldog voltam. Beálltam a parkolóba.
Elkezdtem zabálni a kurva Macet.
A pofámba gyűrtem, meg minden.
Kibaszottul boldog voltam.
Balra fordulok, és látom, hogy egy nő videóz.
És közli: „Lebuktál, baszki!”
Ideges lettem. „Mi a faszt csinál, hölgyem?”
Mire ő: „Lebuktál, baszki!”
„Mi az, hogy lebuktam, baszki? Mit csináltam?”
Annyira ideges lettem, elejtettem a hambit. Leesett, baszd meg!
Fogtam a telóm, és közzétettem egy bocsánatkérést a Twitteren.
Azt írtam: „Bocsánatot kérek. “
Azért kellett exkuzálni magam, mert két nappal korábban kiírtam,
hogy áttérek a vegán kajára. De teljesen.
Ez a videó teljesen tönkretehette volna a renomémat.
Elnézést kértem a vegán közösségtől.
Beléptem.
Adományoztam nekik, tiltakoztam, megtettem, amit tudtam.
Álltam a tehenek mellett, és fotóztam. Őrület!
Nem tetszik, amivé lettem.
Nem tetszik. Nem érzem jól magam.
Valamit elbabráltatok!
A kurva életbe!
Csúnyán elizéltétek!
A celebek hosszú ideig furának tartották a többieket.
„Ezek az idióták néha nagyon furák!”
„Furák ezek a népek.” Így láttuk őket.
De elcsesztétek. Most mi vagyunk a furák.
Néztek ránk: „Mi a fasz bajuk van ezeknek?”
Nem tudom, hogy viselkedjek. „Mit bámulsz?”
„Mi a fene bajod van?”
Mindenki tudja, mi van. „Vedd ki a kezed!”
„Most mi van? Ne már!”
„Mi a lófaszt akarsz? Felfalsz? Vagy mi?”
„Mi a kurva anyámról dumálsz? Leszarlak.”
„Faszság! Mit bámul az a szemüveges?”
„Tudom, ha kóstolgat valaki. Ezek fel akarnak falni.”
Folyton vádaskodnak a barmok.
Agyam elszáll!
Megőrülök!
Úgy élek miattatok, mintha sikeres drogdíler lennék.
Ez is megtörtént. Igen. Volt idő,
amikor ha vendégségbe jöttél, le kellett vetkőznöd.
Irány a kurva medence!
Különben honnan tudom, hogy nem vagy bedrótozva?
„E!? People? Kinek köpsz, baszd meg!?”
„Bulvársztoriért jöttem. Nem bízom benned, fater!”
„Az apád vagyok!” „Kuss!”
„Kihez beszélsz, fati? Ugorj be gyorsan!”
„A mélyvízben folytasd a dumát!”
„Nem, gyere feljebb! Nem látlak, még feljebb!”
Itt tartok most.
A feleségem azt hajtogatja: „Kicsim, öregszel.”
„Dühbe gurulsz, ingerlékeny vagy. Találd meg a régi önmagad!”
„Szedd össze magad! Ne légy ilyen!”
Úgy döntöttem, visszatérek a stand-uphoz. „Bébi, igazad van,
vissza kell térni a stand-uphoz. ” Így rátalálok a régi énemre.
Így találtam magamra.
Mondtam a barátaimnak, újra stand-upot nyomok.
Mire ők: „Megint a nejedről meg a srácokról?”
„Mi egyebem van?”
Nincs másom.
A lotyók elhagytak a szexvideó után.
Minden kurvám lelépett.
Egytől egyig. „Hová mentek, Lorraine? Gladys? Pearl?”
„Hová mentek?”
Ezek régies keresztnevek, öreg macáim voltak.
„Gyere vissza, Ethel! Ne már!”
„Ne csináld ezt velem!”
„Magnus! Ne izélj!”
„Légy szíves, ne már!”
„Loretta, ne menj el!”
Mi másom lenne?
Muszáj.
Muszáj a kölykökről dumálni.
Muszáj. Az életem részei.
Nem tudom, miről dumálhatnék még,
azon kívül, ami naponta történik velem.
Mindennap látom a gyerekeket.
Két kamaszt, egy háromévest, és egyet, aki akármikor kibújhat.
Most már akármikor, baszki!
Lassan kihajítom a tökömet, nem lesz több gyerekem.
Kidobom a picsába, ha ez megszületett.
Felhajítom a tetőre, baszd meg!
Bekaphatjátok,
ha azt hiszitek, hogy még egy kölyköt csinálok.
Köcsögség, ha ilyesmit mondtok.
Megy a kukába a tököm.
A lányom és én nagyon jóban vagyunk.
A lányom odavan a fiúkért.
Pasimániás.
És mímelnem kell, hogy bejön.
Pedig nem, de tettetni kell, hogy igen.
Bírom, hogy a különkiadásokban
láthatjátok, hogy nőnek a kurva kölykeim.
Hogy mennyit fejlődtek.
Idősebbek lettek.
A lányom azt mondta, tetszik neki a Matt nevű srác.
„Apa, tetszik nekem Matt. Te jó ég! Olyan cuki!”
„Megnevettet. Akarom őt.”
„Ez meg mi a faszt jelent?”
„Mit jelent ez?”
„'Akarom őt.' Mi a faszról beszélsz, kislányom?”
„Megmondjam neki?” „Ha így érzel, mondd!”
Elment a suliba, elmondta, aztán hazajött.
„Apa! Képzeld el!”
„Én is tetszem Mattnek. Most már járunk.”
„Jó neked, kincsem. Én is örülök.”
„De semmi felnőttes butaság!”
„Oké, apa.”
Két nap múlva ezzel jött haza.
„Apa, már nem tetszik Matt. A Rob nevű srác jobban bejön.”
„Jobban is néz ki, viccesebb is. Őt akarom inkább.”
„Megesik. Azt hiszed, bírsz valakit,
találkozol mással, kiderül, hogy mindig is ez a másik kellett.”
„Ez az élet.”
„Csináld! Lépj tovább! Légy őszinte a sráchoz!”
„Jó, apa, szeretlek.”
„Semmi felnőttes butaság!”
Egy hét elteltével. „Apa, már nem tetszik Rob.”
„A Tim nevű srácot bírom.”
És rögtön átvillant az agyamon.
„A lányom egy lotyó. Ez kurvatempó. “
„Ez kurvatempó.”
A szemem előtt kurválkodik.
Rögtön felhívtam egy régebbi csajomat.
Megkérdeztem, hogy ő is így csinálta-e.
Három csávó egymás után. Mire ő: „Aha, pont így.”
„Aztán máris jött a mogyorózás a fürdőszobában.” Mi van?”
Az én lányom ne mogyorózzon, megmentem!
Megnézem én ezeket a fiúkat.
Elmentem suliba, hogy megnézzem őket.
És megtörtént.
Matt volt az első. És, igen.
Nagyon helyes gyerek, kiváló személyiség.
Értem, miért tetszik neki.
Helyes kis kölyök. Ja.
Vicces kis egyéniség.
Értem, miért tetszik Matt. Vágom.
Bejött Rob. Rob jött be.
Már nem is néztem Mattre. El is felejtettem.
Ki a fasz az a Matt? Rob egészen más.
Kirobbanó alkat.
Csak úgy vibrált.
Marha sokat gesztikulált.
Volt benne valami.
Már értem, miért szarta le Mattet.
És bejött Tim. Tim bőrgatyát hordott,
gurulós cipőt.
Nagy arc kell ahhoz, hogy valaki bőrgatyát vegyen fel.
Fekete, bőrgatyás srác.
Életemben nem láttam fekete srácot
bőrszerkóban, Lenny Kravitzen kívül.
Ő az egyetlen fekete srác.
Állítólag gyerekkorában is bőrcuccban járt.
Tim görgős cipőben gurult végig a helyiségen.
Jézusom!
Volt nála cigi. Odaszóltam: „Bagózol?”
Mire: „Csak a látszat miatt”, és elhúzott.
Baszki!
A gyerekek ma mások.
A fiam és a lányom két külön világ.
Ettől mindig is röhöghetnékem volt.
Mindig is két külön világ voltak.
A fiam… Hát ő… Hogy is mondják?
Hogy hívják azokat a csávókat, akik…
Ostoba. Ez az. Megvan. Ostoba.
Nehezen megy a tanulás.
Azt mondják, ne nevezd ostobának a gyereket. Miért? Az enyém.
Hasonszőrűek vagyunk.
Nem vagyok kiköpött okostojás, kibaszott ostoba voltam.
Eddig bejött.
Nálam az ostoba tempó a jó.
Ez a jó irány.
Mindig kiakaszt, mert állandóan hívnak a suliból,
hogy eszembe juttassák a fiam tanulási problémáit.
„Mr. Hart, egyes dolgozatot írt.”
„Mr. Hart, romlanak a jegyei.”
„Beszélhetnénk a jegyeiről?”
„Egyre rosszabbak.” Kiborultam. „Ne hívjanak többet!”
„Ne hívjanak többet a jegyek miatt! Hívják őt!”
„Ez az ő problémája. Nem az enyém.”
„Ha jól emlékszem, én átmentem. Sikeres vizsgát tettem.”
„Én már nem járok suliba. Neki kell letenni a kurva vizsgát!”
„Őt zaklassák!”
Magániskola, tök gázos téma.
Nem vagyok odáig a magániskoláért.
Nem bírom a fizetős sulikat.
Ja, a srácok odajárnak, de ettől még nem kedvelem.
A magániskolában megvédik őket a való élettől.
Megvédik az embert.
Megvédik őket a kibaszott valóságtól.
Magániskola…
A magániskola pöcsfejeket nevel. Így érzem. Kimondtam.
Kimondtam. Nem vonom vissza. Ezt gondolom.
A magániskola pöcsfejeket nevel.
Itthon vagyok, ma mindent kitálalok.
Amit érzek, kimondom, baszd meg!
Láttatok olyan magánsulit végzett embert, akit pofán vertek?
Rögtön a tanárt keresi.
Ötször egymás után így csinál…
„Miért?”
Keres valakit a szemével, aki megmagyarázza. „Miért? Mi van?”
„Ezt sürgősen meg kell vitatni.”
Az állami suli, az más.
Egy állami iskolában muszáj felnőni, baszd meg!
Ott nincs más választás. Fel kell nőni!
Egy moslékos dézsa. Bedobnak a közepébe.
Simán behajítanak. Senki nem mondja meg, mekkora szar van.
Én a suliban láttam az első fehér muksót.
Fogalmam se volt, mi a fasz van.
Ő volt az egyetlen. „Mi a lófasz? Jézus Mária!”
Azt hittem, rohamosztagos a Csillagok Háborújából.
„Egy geci rohamosztagos.”
Egy fehér csávó a folyosón.
Csináltam a fesztivált…
„Geci rohamosztagos. Nem?”
„Nem, egy fehér ember.”
„Nem tudtam. Senki nem mondta.”
Az állami suliban bedobnak a moslékos dézsába.
Ott aztán minden van.
Fehér, fekete, mexikói, kínai és Puerto Rico-i.
Kövér, sovány, meleg és heteró.
Koszos és tiszta gyerek. Mindenféle.
Behajítanak közéjük. Oldd meg!
A srácok be vannak tojva.
A tanárhoz rohannak. „Félek.”
Mire a tanár: „Én is, pöcsfej!”
„Engem is átvizsgált a fémdetektor. Én is félek.”
„Tapadj a szekrényhez, és lessél!”
„Mi van?”
„Szerezz hígítót, töltsd kólásüvegbe!”
- „Löttyintsd rá! Én ezt csinálnám.” - „Mi?”
Úgy érzem, hogy a gyerekeim iskolájában nem tudják, mekkora sztár vagyok.
Tényleg nem.
Komolyan! Esküszöm… Mondtam, hogy őszinte leszek.
Otthon vagyok! Nem fogom vissza magam!
Nem tisztelnek eléggé.
Szerény vagyok.
Lehet, hogy nem tűnök szerénynek, pedig az vagyok.
Ami egyértelmű, azt nem kell kimondani. Ismertek. Tudom, hogy így van.
Ne kelljen bemutatnom magam!
Olyan helyzetbe hoztak, hogy mégis be kellett mutatnom.
Elvittem a srácokat a suliba, körém gyűltek a tanárok.
„Mr. Hart, válthatnánk pár szót?”
„Lesz ez az iskolai vásár.”
„Egyszer egy évben van ilyen vásár.”
„Szeretnénk,
ha ön üdvözölné a belépő vendégeket.”
Adtam időt, hogy mondhassa: „Poén volt.”
De nem mondta.
Mire én: „Viccel maga, bassza meg?”
„Nem, ez a nagy vásár.”
„Szeretnénk, ha ön lenne az üdvözlő.”
„Szerintünk maga remekül tudná üdvözölni a vendégeket.”
Mielőtt belemennék, hadd tisztázzak valamit.
A lényeg a lényeg. Semmi bajom az üdvözlőkkel.
Oké? Nem szeretném, ha legközelebb kimegyek,
akkor ott állnának a táblákkal: „Le Kevin Harttal,
mert nem tiszteli az üdvözlőket.”
„Le vele, mert nem tiszteli őket.”
Az üdvözlők csodásak.
Szükség van a munkájukra. Vágom.
Eszméletlen jó üdvözlőkkel találkoztam.
Mentem a boltba, és egy fantasztikus ürge toppant elém.
Nem tudom, hogy került oda. De egyszer csak belépett az aurámba.
„Üdv a Waltmartban!”
„Vásárolni szeretne?” Mire én: „Mi a faszom?”
„Honnan jött maga, ember?”
„Vegyen pár ezt-azt! Nagy leárazások vannak.”
Aztán elsétált, mint Michael Jackson.
Én meg: „Mi a fasz volt ez?”
„Mi az isten?” Annyira király volt az üdvözlés,
nemcsak össze-vissza vásároltam,
de halálra kerestem a fickót kifelé menet,
hogy megmutassam neki a cuccokat. „Hé, nézzen ide!”
„Hé, jöjjön ide! Hadd mutassam meg!”
Odajött, belenézett a szatyromba, és…
Azt mondta: „Jó kis cuccokat vett.”
Elővette a tollát, átnézte a blokkot, hogy lássák, nem loptam.
És elköszönt: „Jöjjön máskor is!”
Kérdem: „Itt lesz?”
„Ki más lenne itt?” És újra Michael Jackson.
„Hát ilyet, baszd meg!”
„Sosem láttam ilyen király üdvözlőt.”
„Naná, hogy visszajövök magához!”
Nem szarom le az üdvözlőket. Csak örülök, hogy nekem nem kell.
Ezt kihagytam a sikerhez vezető úton.
Kurvára senki ne jöjjön azzal, hogy legyek üdvözlő!
Csináltam egy filmet, ami nagy durranás volt.
Még a buszokon is ott voltam, baszki!
Nehogy már én legyek az üdvözlő!
Van még, akinek idejár a kölke,
volt színészek és színésznők, akiket megkérhetnek.
Carlton a Kaliforniába jöttem-ből.
Ő pont jó lenne üdvözlőnek.
Ilyen ember kell a bejárathoz. Pont ő.
Terry Crews. Az övéi is ide járnak.
Tipikus üdvözlő. Mutogatná a bicepszét.
„Üdv a vásárban! Ki kér tombolát?”
Micsoda kombó! Megvesznének érte.
„Micsoda remek suli!”
„Kérek tombolát, megveszem az összeset.”
A szülők odáig lennének. Remek üdvözlők!
A feleségem csak azt mondaná:
„Higgadj le!”
„Kapd össze magad! Öregszel és ingerlékeny vagy,
ne ragaszd rá a rosszkedved a gyerekekre!”
Nem fogom ráragasztani a rohadt kölykökre. Tudom, hogy nem ragad rájuk.
A járvány miatt több időm volt a srácokra.
Sok időt töltöttem velük. És most először éreztem,
hogy el vannak kényeztetve.
Egy kicsit, nem direkt, csak a körülmények miatt.
Nagyon klasszak a gyerekeim. Jó srácok, de tényleg.
Szerencsém van, nagyon klasszak.
De a körülmények miatt kicsit el vannak kényeztetve.
Például születésük óta magángéppel repülnek, nem ők kérték.
Beleszülettek.
Csak velem szoktak utazni.
A pandémia alatt történt, hogy az exemmel utaztak.
Elutaztak az anyjukkal Philadelphiába a nagyihoz.
Felhívtak a reptérről.
Az ember azt hitte volna, hogy Bagdadból hívnak.
Még soha…
nem érzékeltem ilyen pánikhangulatot.
Felhívtak a reptérről: „Apa!”
„Mi van?”
A lányom: „Elvették a parfümöt, a fogkrémet!”
„Mit csináljak?”
„Át kell mennem a detektoron…”
A fiam kikapta telót a kezéből: „Mi a fasz?”
„Nem vihetem fel a tatyót.”
„Azt mondták, nem vihetem fel a cuccokat.”
„A raktérbe teszik a játékokat. Hogy játszom így?”
Mire én: „Nyugi! Elég volt!”
„Hagyjátok abba!”
„Biztonsági ellenőrzés.”
„Közlekedés-biztonság, oké?”
„Anyátokkal ilyen az élet.”
„Oké? Ez más.”
„Szintsüllyedés. Semmi gond.”
„Változnak az idők.”
„Minden rendben.”
„Nem lesz semmi bajotok.”
Van, amit nem is veszek észre, mert nem elmélkedem rajta.
Szoktunk menni a vidámparkba, mindenre felülünk.
Az egész parkot lezavarjuk 30 perc alatt.
Hogyan? Odaszólok. És kapunk egy kísérőt.
Odaérünk, és a kísérő az egész családot
odavezeti a sor elejére. Évekig csináltuk.
Elmagyarázom a srácoknak: „Megdolgoztam érte. Nem ingyen van.”
„Nem csak úgy.”
„Apátok keményen megdolgozott azért, hogy ne kelljen sorba állnia.”
„Vannak szabályok. Nem lehet csak úgy előremenni.”
„Egyes szabály: miközben mindenkit megelőzünk,
egyetlen embernek se nézünk a szemébe, baszd meg!”
„Hallottátok?”
„Egyenesen előre néztek,
se jobbra, se balra nem néztek, baszd meg, amíg az elejére nem érünk!”
„Az emberek majd mondanak ezt-azt. Csúnya dolgokat vágnak
a fejünkhöz.”
„Ne törődjetek velük!”
„Ne figyeljetek oda! Máris beszállunk a kocsiba.”
„És nem látjuk többet őket.”
„Tudjátok, hol lesznek? Még mindig a kibaszott sorban.”
„Ott fognak állni a sorban.”
„Ez a helyzet.”
A gyerekek felfogták és megértették.
Évekig csináltuk ezt.
Felhívtak a parkból.
Az unokatesóikkal voltak, és felhívtak.
FaceTime-on dumáltunk. Láttam, hogy rohadtul kivannak.
Éhesek voltak, órák óta nem ettek.
Ott volt az a fehér szar a szájuk szélén.
Alig álltak a lábukon.
„Apa!”
„Órák óta itt vagyunk, és meg nem ültünk fel semmire.”
„A gyors sorba álltunk, de nem is gyors.”
„Hívj fel valakit! Csinálj valamit!”
„Kivel vagytok?”
„Az unokatesókkal.”
„Anyátok ott van?” „Igen.”
„Add oda neki a telót!”
Úgy is tett. Azt kérdi: „Mizu?” Mire én: „Hali!”
„Megszívtad, vaze!” És letettem.
Gyorsan.
Nem egyeztettem a poénokat az exemmel,
csak mondom.
Ezek a poénok sokba fognak kerülni nekem.
Szerintem vehetek neki egy Teslát.
Valami biztos lesz. De ezek kurva jó poénok.
Két nagyon jó poén, nem hagyom ki.
Hosszú ideig agyaltam rajtuk.
Nem engedem el őket, vállalom a következményeket.
Küldök neki pár SMS-t, megkérdem, hogy van.
A feleségem csak ezt hajtogatja. „Kevin, öregszel.”
„Dühös vagy és ingerlékeny.”
Na akkor elárulom, tényleg öregszem. Negyvenegy éves vagyok.
Nem semmi, igaz?
Hogy repül az idő!
Most voltam 22.
Nem is vesszük észre, hogy repül az idő.
Látom a különkiadások plakátjait,
lepereg az életem előttem.
Tizenhat rohadt éve a színpadon.
Tizenhat kibaszott év poénkodás! Őrület!
Negyvenegy.
Mi is történt?
Negyvenévesen változás áll be.
Hallunk erről, de nem hisszük, pedig így van.
Én mondom, változunk, baszki.
A legnagyobb változás számomra,
hogy leszállt a herém. Megnyúlt.
Megnyúlt a zacskóm. Pedig nem akartam.
Nem is tudtam. A konyhában lehajoltam.
Mire a nejem: „Mi ez a kocka a hátsó zsebedben?”
„Nincs kocka a zsebemben, baszki!”
Odanyúltam: „Basszus, ez a tököm!”
„Hogy került a tököm a zsebembe? Mi történt velem?”
„Meddig aludtam?”
„Ki nyújtotta ki alvás közben?”
A legjobb, hogy tökre elégedett vagyok ennyi idősen.
Jól vagyok.
Komolyan mondom. Kevés is elég nekem.
Szeretek otthon lenni, baszki!
Én építettem a házat.
A feleségemmel együtt építettük. Ilyet akartunk.
Itt akartunk maradni ebben a kurva házban!
Építsük fel az álomházat, és maradjunk ott, ne menjünk sehova!
A nőknek gondot okoz az „ülj le, baszd meg” típusú mondat.
A nőknek nehéz a seggükön maradni.
Ülj le, baszd meg!
Ez nagy kihívás nekik.
A kedvenc mondatuk: „Csináljunk valamit!”
„Mit?” „Valamit.”
„Mi a faszt akarsz?” „Valamit.”
Egy csomó hapsi…
Máris egyetért velem: „Igen!”
„Valamit, nem tudom. Akármit.”
Tudjátok, mi a nejem legnagyobb baja? Kergeti a múltat.
A fiatalkori dolgait kajtatja.
Hölgyeim, súgok valamit! Nem gáz megöregedni.
Egyáltalán nem az.
Semmi baj nincs vele.
Ne küzdjetek ellene!
Az öregedésben az a szép, hogy az ember rájöhet,
hogy mennyi mindenen keresztülment, amíg fiatal volt.
Ez király!
Ne féljünk tőle!
Ne próbáljuk megismételni! Vége van.
Kurvára vége!
Azt mondja nekem: „Menjünk el bulizni!”
„Basszunk be!”
Mire én: „Ki van zárva! Nem.”
„Miért tenném? Nem.”
„Rosszul vagyok tőle, kurvára fáj.”
Lenyomok egy felest, és percekig nyomja a mellkasom.
A bal oldalam lebénul, remegek, meg minden.
Finganom kell vagy szarnom, valamelyiket, de valami kijön.
Idióta képet vágok.
Jó részletesen elmondom ezt a nejemnek.
Tudjátok, mit válaszolt?
„Sose akarsz bulizni velem.”
Mire én: „Kisanyám, ilyen egy agyvérzés!”
„Egy stroke.”
„Frankón stroke-ot kapok! Kifekszem.”
„Sose akarsz bulizni velem.”
„Sose akarsz semmit csinálni.”
Negyven felett csökken az odafigyelési ráta.
Magasról leszarom.
A feleségem bulizni akar, én nem. „Menjél! Szarom le.”
„Tényleg, leszarom, mit csinálsz.”
Nem gúnyolódom, nem vagyok dühös. Egyszerűen szarok bele. Menj!
„Jó bulizást! Menjél!”
Hölgyeim, nem tudjátok, hogy kell leszarni valamit. Ez a gond.
Ha fel tudnátok mérni egy férfi szarok-bele energiahányadosát,
anyám, sokkal jobb lenne a világ!
Sokkal. De nem tudjátok, hogy kell szarni bele.
Mert ti mindig valami szart kavartok…
Nem megy. Nem vágjátok. Fogalmatok sincs.
Megmondom a tutit, hölgyeim, nagyon figyeljetek!
Ez az, ami kiakaszt egy nőt.
Akkor lesztek mérgesek, ha egy férfi nem úgy reagál,
ahogy érzésetek szerint ti reagáltatok volna.
Elmondom még egyszer.
Hölgyeim, ti akkor lesztek mérgesek, ha egy férfi nem úgy reagál,
ahogy érzésetek szerint, ti reagáltatok volna.
Ezért aztán mindig megy a hajsza a nem leszarásért.
Mert ti azt gondoljátok: „Én nem szarnám le.”
Igen.
- „Nektek se kéne.” - Ja.
Ezért hajszoljátok a nem leszarást.
A feleségem állandóan nyaggat.
Bulizni akar. „Menjél!”
De nem bír csak úgy elmenni. „Szívem, megyek!”
„Király!”
„Én meg a lányok.”
„Jól van.”
„Azt hiszem, jól bebaszunk.”
„Tényleg?”
„Nem tudom, mikor jövünk.”
„Úgyis aludni fogok, nem gáz.”
Állandóan a nem leszarás-elemet hajszolja. De nincs ilyen!
„Menjél!” Örülök, hogy lelépsz, zabálhatom a chipset a hasamról.
Magasról leszarom.
„Menj már!”
Nem képesek rá.
A férfiaktól is ezt várják.
Nem értitek, hogy először is
ne várjátok el, hogy olyan okosak legyünk, mint ti.
Ha egy férfi elmegy otthonról, és elmúlt 40, akkor
nincs konkrét terve.
Egy kibaszott ötlete sincs. Nincs terve.
Ne kérdezősködjetek, mert nem tudjuk a választ!
Tudom, néha elönt titeket a bizonytalanság,
mert a férfi csinált pár hülyeséget a múltban,
én is, de negyvenévesen elmúlik.
Elillan. Leszarjuk azt a témát. Abszolúte.
Ne szorongjatok!
Mondtam… Azt mondtam, megyek szórakozni.
„Szívem, elmentem.” „Hová mész?”
„Fogalmam sincs.”
„Kivel mész?”
„Nem tudom, ki jön még.”
„Mit fogtok csinálni?”
„Próbálok kitalálni valamit. Nem tudom még.”
„Kajáltok?”
„Remélem, rohadt éhes vagyok.”
- „Mikor jössz haza?” - „Ha végeztünk.”
„Mi a fasz folyik itt?”
„Vizsgáztatsz? Mi van már? Fingom sincs!”
„Nem tudom a választ. Ne kérdezgess!”
A faszom se bírja követni.
Az embert elönti a bizonytalanság,
és rohadtul nem éri meg, hölgyeim!
Egyszer össze is vesztünk.
Kurvára összebalhéztunk.
Két okból. Először azért, mert feltette a kérdést.
Mondtam, hogy nem tudom.
És még egy titok. Ha egy férfi „lelép”,
akkor a parkolóban találkozik a többivel, hogy kitalálják, mi a fasz legyen.
Tartunk egy megbeszélést.
„Mi a terv?” „Azt hittem, te tudod.” „Én meg azt, hogy te.”
„Senkinek sincs ötlete, baszki? A fasznak jöttünk ide?”
Hazamegyek, alszom. Korán hazaértem.
„Azért jöttél hamar, mert kurváztál.”
„Nem!”
A Home Depot parkolójában pofáztunk 45 percig,
és nem jutottunk semmire. Ezért jöttem haza.”
Nem szeretek veszekedni.
Ebben a korban már nem vitázom. Lelépek.
Ez az új szokásom.
„Veszekedj magaddal! Majd jövök!”
„Majd jövök.”
„Remélem, mire visszajövök, lefáradsz.”
Ez az új módszerem.
Reggel balhéztunk és leléptem. Hétkor.
Felhívott a kocsiban.
Azt mondja: „Biztos épp leszopnak.”
Reggel hétkor?
Melyik kurva olyan igyekvő, hogy már reggel hétkor kint van…
és szop?
Mit gondolsz, milyen kurvákkal van dolgom? Jézusom!
Reggel hétkor kint flangál egy faszszopó, ez izgat téged?
Miket olvasol?
Melyik blogon olvastad,hogy óvakodni kell a hajnali furulyázóktól?
„Hölgyek! Figyeljék a férjüket!”
„Reggel héttől faszszopók portyáznak!”
„Köszi.”
„Láttam is…”
„Láttam a biztonsági kamerán.”
„Odakinn van, pöcsre vadászik.”
Lejött…
„A kamerán láttam, hogy pöcsre vadászik.”
„Ott van valahol, és bráner után kutat.”
Mennyi baromság!
A nejem összes parája elmúlt, amikor elolvasta a group-chatet.
Hölgyeim, ha van itt egy negyvenes barátotok,
felhívnám a figyelmet a group-chatre.
Olvassátok el!
Elmúlt negyven? Olvasd el!
Még nem?
Akkor nem javaslom.
Kurva nagy a kockázat.
Negyven felett? Bátran!
Az életben nem olvastatok még ilyen összefüggéstelen baromságot.
Mindegyik group-chat ugyanúgy kezdődik.
Tök ugyanúgy.
„Hali!”
„Láttad a képet Rihanna seggéről?”
„Azt a kurva!”
„Baszki!”
„Faszom!”
„Láttam.”
Valaki kérdez valamit.
„Ha nincs vaj, akkor mit tegyek a serpenyőbe?”
„Mi van?”
„Nincs vajam.”
„Mi jó még?”
„Hogyhogy elfogyott?”
„Nem tudom, de nincs.”
Egy másik üzi jön be.
„Nem bírom a vajat. Kiújul tőle a köszvényem.”
„Köszvény?”
„Mióta van?” „Köszvényes vagyok.”
„Nem is tudtam.”
„Mondtam, hogy köszvényem van.”
És jön egy másik üzi.
„Mi a fasz az a köszvény?”
Beúszott egy kép a WebMD-ről.
A köszvény leírása, és hogy mit okoz.
„Baszki, ez van neked?”
Öt napig senki nem írt semmit.
Egy kurva szót sem szóltunk.
Negyvenen felül elhal a chat.
Senki nem fejezi be.
A hatodik nap ott folytattuk.
„Mitől durran be a köszvény?”
Joey nem ismeri az emotikonokat.
A nejem azt hitte, rajtakapott.
Joey az öreg csóka, Joeynak van köszvénye.
Mindig szívatjuk.
„Te köszvényes pöcs.”
Így szívatjuk.
Eldurran az agya.
„Ne szívassatok már!”
„Irigykedtek, hogy jó irányban haladok.”
„Egészséges életmód.”
„Tudjátok, mit, megyek, veszek pár ilyet.”
Kirakott öt padlizsánt egymás után.
És aztán…
Egy nyelves ikont, meg egy spriccelést.
Mire én: „Mi a faszról beszélsz?”
„Mi az istenről van szó?”
„Azt írtad, nemsokára leszopsz öt pélót,
spriccelésig. Ezt írtad.”
„Nem ezt írtam!”
„Dehogynem.”
„Öt padlizsán, nyelv és spriccelés.”
„Pont azt mondtad,
hogy mindet leszopod, és elélveznek.”
Az a fasz Joey!
Öregszik az ember, és egyre őszintébb lesz.
Én meg a nejem a kapcsolatunk kimondottan őszinte fázisában vagyunk.
Nagyon.
Kurvára.
Azt mondta egyik nap:
„Szívem, már nem vagy a régi az ágyban.”
Bele a pofámba, baszki!
Hát nem szopás?
Itthon vagyok, tök őszintén kimondok mindent.
Bele a képembe, baszki!
Azt mondta, nem bírom a tempót.
Tudjátok, mit mondtam?
„Előfordul.” Ezt mondtam.
„Előfordul.”
De leszarom.
Negyvenegy vagyok, nincs időm egész nap kúrni.
Fáradt vagyok.
Nem hiszem, hogy valaki sikeres, és jól is kúr.
Kimondtam. Így érzem.
Így érzem, baszd meg! Nem vonom vissza. Kimondtam.
Nem hiszem, hogy valaki sikeres, és jól is kúr.
Mondtam: „Válassz! Jó élet kell vagy jó baszás?”
„Mindkettő nincs. Vagy ez, vagy az.”
„Nincs mind a kettő. Válassz!”
Amikor jól ment a baszás, csóró voltam.
Amikor állt a péló, megdöngettem akárkit egy körért.
Metrójegyért is kúrtam.
Elegem volt a gyaloglásból, kitettem a farkam,
és bekéredzkedtem egy kocsiba.
Philadelphia hideg.
Fogalmatok sincs. Ne ítéljetek el!
De a nős ember kompromisszumokat köt.
Te is engedsz, ő is.
Mondom neki: „Jobban kéne teljesítenem?”
„Válassz egy napot!”
És azon a napon muszáj, hogy rendesen megkúrjalak.
Te mondd meg, melyik nap, és akkor frankón teljesítenem kell.
Minden hónap nyolcadikán.
„Oké.”
„Készülj a kurva nagy dugásra!”
„Úgy megkeféllek, hogy attól koldulsz!”
„Tövig nyomom beléd. Bizony!”
Minden vidám még egy héttel előtte is.
De akkor izgulni kezdesz.
A srácok kérdik: „Jól vagy?”
„Nem vagyok jól. Öt nap múlva dugnom kell.”
Nyolcadikán kúrás van.
Vedeltem az ananászlevet, zabáltam a zellert.
Nem értettem, mi van.
Leizzadtam. „Bakker, három nap múlva dugnom kell!”
Visszaszámlálás.
Úgy éreztem, mintha az NBA döntőjét várnám.
Remegett a lábam, tökre kivoltam.
Eljött a nyolcadika, és durr.
Baromira kitettem magamért.
Kösz a tapsot, igazán megható.
Gáz, hogy úgy éreztétek, tapsot érdemlek, de oké.
„Hála az égnek, Kevin! Jézusom!”
Az őszinteség átka.
Szóval, nyolcadikán állt a zászló.
És ahogy a nők szokták, kilencedikén
megint bepróbálkozott.
De nem ebben állapodtunk meg, nem erről volt szó.
Egy napról volt szó.
A többi napon nincs rendes péló.
Nem várhatod el ugyanazt mindennap.
Már lefeküdtem, baszd meg, és bejön este fél 9-kor, satu részegen.
Késő van.
Megpróbál felébreszteni. „Kelj fel!”
„Kéne még bráner!”
„Kéne olyan nyolcadikai bráner.”
Ezt mondta.
„Mutasd azt a nyolcadikai pélót! Olyan faszt akarok, mint akkor.”
Mire én: „Menj a picsába! Hagyjál békén!”
„Ilyen későn idejössz, és felkeltesz!”
„Felébred a kutya.”
Minél öregebb az ember, annál jobban érdeklik az állatok.
„A kutya két hete nem bír rendesen aludni,
és te meg itt hangoskodsz!”
„Kurva mérges vagyok!”
Lementem a kutyával, aludtunk.
A kibaszott vendégszobában aludtam. „Nem kérek belőled,
és az önzőségedből,
mindig csak a nyolcadikai bráner kell.”
„Most csúsztál le a jövő hónapról.”
Leveszem a napirendről a következő havi témát.
Tudjátok, min szoktam jót röhögni?
Amikor mások dumálnak a szexről.
Az kész.
Csúcs poén, ahogy mások dumálnak a szexről.
A legkirályabb az unokaöcséimet hallgatni.
A srácok 21 és 22 évesek.
Állati jó poén hallgatni őket.
Nagyon király, de maguktól nem dumálnak róla,
lépre kell csalni őket.
Csapdát állítok, hátha megszívatom őket.
Bedobom a csalit, és bekapják.
Bejövök lelkesen.
„Még biztos nem kúrtatok.”
Azonnal ráharapnak.
„Ki nem kúrt?”
Felhorkannak: „Ki nem kúrt?”
„Ne mondj már ilyet! Nem mondod, hogy még nem kúrtam!”
„Én már kúrtam!”
„Ne mondd azt, hogy nem!”
„Mi van, bátyó?”
„Még nem kúrtál.”
„Fiatal vagy még a baszáshoz.”
„De kúrtam.”
„Mondd, hogy csináltad!” „Dehogy mondom!”
„Mert ha elmondom, biztos beteszed a műsorba.”
„Ki beszél rólad? Ne már!”
„Miért tennélek bele a showba?”
„Van elég poén, nem kellesz.”
„Hogy csinálod? Meséld el a legdurvábbat!”
„Nem cikizel ki?” „Nem.”
„Mi a faszért szívatnálak?”
„Jól van.”
„Az volt a legdurvább…”
„Moziban voltunk a csajjal.”
„Moziba mentünk, és azt mondja, vegyél egy nagy adag popcornt.”
„Odahozom a popcornt, leülök, a csaj vágott egy lyukat az alján,
mondta, dugjam be a dákót, csinál egy vajas rántást.”
Mire én: „Mi a fasz?”
Persze eljátszottam, hogy vágom, miről van szó.
„Vajas rántás.”
„Ja, pontosan.”
„Vajas rántás.”
Öregszünk, és egyre hülyébbeket kérdezünk.
„Mi a fasznak a nagy? Kárba megy a popcorn.”
„A kicsi is elég lett volna.”
„Tizennégy dollár a különbség. Vágod?”
„Nem folyik be a vaj?”
„Kész fertőzésveszély!”
„Így kapod el a koronát. Covidos leszel.”
„Még elkapjátok a Covid-19-et, ha befolyik a vaj a lyukon.”
„Nem kéne hagyni, hogy befolyjon.”
Azonnal elmondtam a nejemnek.
„Képzeld ezt el, baszki!”
„Terrence most mesélte a vajas rántást a moziban!”
Mire ő: „Ez még divat?”
Erre én: „Mi a fasz van itt?”
„Ki vagy te?”
Nem is akarok többet tudni. Most hagyd abba!
A mieinknek eszébe ne jusson! Ennyi!
Ha megtudom, nagyon pipa leszek.
A gyerekeket nem lehet megkérdezni. Muszáj…
Megint csapdát kell állítani.
Mondjuk családi vacsora van nálunk. Mind együtt vagyunk.
És odaszólok a feleségemnek: „Menjünk moziba!”
„Lehetne egy vajas rántás is.”
És belenézek a lányom szemébe, baszd meg!
Rábámulok.
Meg se rezzent. Tök nyugodtan kajált tovább.
Baromi büszke apa voltam. Hála az égnek!
Hála istennek! Fogalma sincs, mi ez.
Hála a magasságosnak!
Odafordulok a fiamhoz, és ezt hallom: „Ja.”
Konkrétan ezt mondta: „Ja.”
„A nagy adagot kérd, apa!”
„Nehogy belefolyjon a vaj, covidos leszel!”
„Megint. Nem jó kétszer elkapni.”
„Nem jó újrafertőződni, apa.”
A nejem erre megvert, el kellett vinnem valahova.
Vendégségbe mentünk.
Nem szoktam nevekkel dobálózni, hacsak nincs értelme…
dobálózni vele.
Seinfeldékhez mentünk vacsorára.
Isteni volt a kaja.
Kibaszott jó volt.
A vacsora után Seinfeld felállt.
Azt mondta: „Senki nem megy sehova.”
„Most jön a meglepi. Ma…
kemencés pizzát is kaptok.”
Mindenki izgatott lett.
„Mi? Te jó ég! Kemencés pizza?”
„Mi van?”
Az egyik nő azt kérdezte: „Hány sajtos, Jerry?”
Mire Jerry: „Hétsajtos.”
„Hétsajtos.”
Mindenki kész volt.
Amúgy csak fehérek voltak ott. Kibaszott fehér bagázs.
És elkezdték kántálni: „KP!”
Mi a faszom az a „KP”?
„KP!”
Mi a lófasz az a „KP”?
Egy fehér csaj odahajol:
„A kemencés pizza rövidítve.”
Mire én: „Baszki!”
„Ja, vágom.”
Seinfeld beküldött pár olasz csávót pizzás cuccokban.
Pizzát osztogattak, olaszul hablatyoltak…
Nem tudok olaszul.
Most jöttem rá, ahogy mondom a poént,
hogy ez tök rasszista tempó. Bocsi.
Sikoltozva zabálták a pizzát.
„Te jó ég! Érzem a sajtot, Jerry!”
„Érzem a sajtot.”
Nekem is hoztak. Megkóstoltam.
Eszméletlen volt.
Életemben nem ettem ilyen jót.
Kurva jó pizza volt.
Volt rajta valami sali, még sose ettem olyat.
Mondom a nejemnek: „Van rajta valami sali.”
„Csak kóstold meg!”
A fehér csaj megint odahajolt, azt mondja: „Ruccola.”
„Mi?”
„Ruccola.”
„Na, baszd meg!”
Még egy hari, és máris hallom: „KP, KP, KP.”
„KP, KP…”
Micsoda este volt!
Kibaszott jó este volt, elejétől a végéig.
A kocsiban puffogtam.
Mérges voltam. Miért?
Mert irigyeltem Seinfeldet.
Én is úszni akartam a sikerben.
Seinfeld lett a kemencés pizza királya.
Nemcsak a hírnevéről ismert, hanem másról is.
Én is akartam ezt.
Az dühített fel igazán,
hogy ugyanaz a cég építette a házunkat.
Egyikük sem kérdezte, akarok-e kemencét építtetni
a rohadt házamban.
Ez maga a rasszizmus.
Rohadt rasszisták!
Másnap felhívtam a vállalkozót,
és leordítottam a fejét: „Rasszista gecik!”
„Seinfeldnek felajánlottátok a pizzasütő kemencét,
nekem egy szóval se említettétek! Ez maga a rasszizmus!”
„Azonnal hozzátok helyre, különben balhé lesz!”
Levágtam a telefont.
Visszahívtak: „Miről beszél?”
„Tudják azt jól! Black lives matter!”
És megint leraktam.
Másnap már jöttek is.
Megvolt a pizzasütő kemence tervrajza.
Egy hét múlva
állt a kemence a kertben.
Szóval Seinfeld sikerét akartam.
Áthívtam a haverokat.
Rendeztem egy vacsorát, ahogy Seinfeld.
A srácok befejezték a kaját.
Én is előálltam, ahogy Seinfeld.
„Jól van.”
„Senki nem megy sehová,
mert jön a meglepi.”
„Kemencés pizzát fogunk enni.”
Az vendégek zúgolódnak.
„Mi a faszról beszél ez? Nem eszem téglaporos pizzát!”
Ezek mind fekete csávók voltak. Fekete gyerekek.
„Inkább rendelj, nem eszem olyan szart!”
Mire én: „Tudom, mit akartok kérdezni.”
„Hány sajtos?”
„Hétsajtos.”
Megint morgás: „Laktózérzékeny vagyok, nem eszem ennyi sajtot!”
„Csak a makarónin van ennyi sajt.”
„Ki eszik ilyen szart? Mi baja van?”
Mire én: „Álljatok fel, menjünk ki,
mert ott a pizzasütő kemence.”
Újabb morgás. „Hideg van, baszki! Én ki nem megyek!”
A feketék mindenre így reagálnak.
„Nem csinálom. Nem megyek ki.”
Erre én: „Hé, mondjátok utánam,
KP, KP, KP!”
Jamal barátom felállt:
„Ja, ha van kinn KP, akkor megyek.”
Mire Na'im: „Mi a fasz az KP?”
Azt mondja: „Van pár kurvajó pina. Én megyek.”
Mire én: „Nem, Jamal, nincs egy kurvajó pina se.”
„Dehogynem. Azt jelenti a KP.”
„Nem.” „De igen, együtt voltunk.”
„Atlantában volt az a lotyó.
'Akarod a KP-mat?' 'Mi az?'”
„Mire ő: Kurvajó pina.”
„És tömtük neki a zsét.”
„Nincs egydollárosom, de szívesen megnézném.”
Erre mindenki elment.
Nem volt sikerem.
Nekem nem jutott belőle.
Pedig nagyon akartam.
Szerettem volna, ha a hírnevemen túl másért is ismernek.
Én legyek Kevin Hart,
a kemencés pizzakirály. Ez a hajó elment.
Kellett egy új hobbi.
Piszkosul kerestem egy új hobbit.
Kábé egy percig bringáztam.
Sok kilométert letekertem.
De abbahagytam. Hogy miért?
Nem állt jól a pélóm a szerkóban. Ez az igazság.
Mintha csiklóm lett volna. Gáz volt.
Ez, meg a lógó tököm rossz kombó volt.
Kurva szarul néztem ki.
Piros lámpánál meg kell állni a bicajjal.
Megáll az ember: „Hali! Mizu?”
A kocsik lassítottak.
„Mi a faszért lassítasz? Kopj le! Ne bámulj!”
Egy nő lassított. Reggel hétkor.
Mire én: „Tűnés! Tudom, mi kéne!”
„Ribanc! Hordd el magad!”
„Nincs itt semmilyen dákó. Takarodj, hülye kurva!”
„Hess picsába!”
Elkezdtem bokszolni.
A boksz lett az új hobbim.
Úgy éreztem, ez az a sport,
amiben fejlődni tudnék.
Minden nap jobb lehetek.
Én vagyok magam ellen.
Kerestem egy edzőt.
Baromi tehetséges volt a csávó.
Aranykesztyűs,
junior olimpikon, meg minden… könnyűsúlyú bajnok.
Mondom: „Tudom, hogy nincs melód, de jól megfizetlek az edzésért.”
Mire ő: „Ha alkalmazol, bajnokot faragok belőled.”
Mire én: „Az túl sok.”
„Azt nem akarom. Csak jó akarok lenni.”
„Megdumáltuk.” Ő lett az edzőm.
Megmondom úgy, ahogy van. Kurva jól csinálta.
Jól ment.
Olyanokat mondott, hogy kettéállt a fülem.
Olyanokhoz hasonlított, akikről nem hallottam. Bók volt.
Azt mondta, Lefty Lou Earlre hasonlítok.
Azt mondta: „Kevin, tudod, ki csinált ilyet?” „Nem.”
Mire ő: „Elhozom neked a videót.”
„Van videomagnód?”
„Nincs.”
Jót röhögtünk ezen, hogy nincs videóm.
Azt mondta…
Eltévesztettem az évet.
„Nem hiszem el, hogy nincs videód!”
„Neked miért van még?”
Azt mondta, úgy ütök, ahogy senki.
„Mintha villám törne elő a válladból.”
„Villám tör elő a válladból, baszki!”
„Nem állsz ki valaki ellen?” „Nem.”
„És egy barátságosra?” „Azt vállalom.”
„Erről van szó. Holnap hatkor. Hozom a partnert.”
„Látnod kell, mennyire jó vagy.”
Reggel 6-kor az edzőteremben
ott egy csávó, velem egy magas.
Fejvédő, tökvédő és fogvédő.
Feladja rám. Bekeni vazelinnel az arcomat, a fejvédőmet.
Kérdem: „Ez minek?” Válasz: „Hogy lecsússzon az ütés.”
„Ezt nem mondtad… Oké.”
„Erről nem volt szó.”
„Oké. Ha ez kell, akkor legyen.”
Kész a vazelin. Kiszáll a ringből.
Szólok neki: „Őt nem kented be!”
Válasz: „Neki nem kell.”
„Ja, jó.”
Ez furi, de mindegy.
Csinálom, amit mond.
Közli: „Három háromperces menet lesz.”
„Senki nem üt ki senkit.”
„Jó mulatást! Csak nyugi!”
Odakiált: „Csak finoman!”
Azt hittem, nekem mondja. Hogy hozzám beszél.
Mire én: „Vágom, persze.”
Magabiztos nevetés kíséretében.
Beállunk a sarokba. Gong.
Kijövök. Akarom, hogy lássa, jó vagyok.
A vállmozgásomból kiderül.
Nézzétek, hogy mozgok!
Nagy terpesz.
Frankó lábmunka. Nézd csak ide, baromarc!
Ez nem piskóta!
Látni lehet, hogy lúdtalpas a csávó.
A tartása se jó. Tutira szétverem a gyereket.
Egyre magabiztosabban mozgok.
Rám szól az edzőm: „Kevin, ne szórakozz! Adj neki!”
Jól van.
„Kérjetek, és kaptok!”
Remélem, nézte az időjárás-jelentést,
mert baromi nagy villámlás jön.
Amikor üt az ember, akkor előrelép.
Lépés, és lendítés.
Fordulás. Mindig így.
Így kell ütni.
Lépek, lendítek, és becsapok.
Ja. Máris kiütöm a kis genyát.
Kapd össze magad! Vigyázz!
Jövök, itt vagyok, máris,
máris becsapok. Itt vagyok,
mindjárt, ezt kapd ki! Vigyázz!
Máris. De mielőtt ütöttem volna…
megcsapott.
Azonnal elsötétült a világ.
Rögtön. Azonnal megvakultam.
Szart se láttam, elsötétült minden.
Olvastam, agykárosodás, halál is lehet belőle.
Én megvakultam.
Semmit nem láttam.
Nem látok. Pánikba estem. Megfordultam.
Ezt állítólag többször is előadtam.
Hátrafelé csapkodok. Ezt régebbi műsorokban is előadtam.
Szokásom hátrafelé ütni. Ha bepánikolok, hátrafelé csapkodok.
Az edzőm biztat: „Kevin, üsd meg!”
Mire én: „Minek, te hazug?”
Akkor vagyok villámkezű, ha ő viharvadász, oké?
Mert ez így kurvára nevetséges.
Megvakultam. Szart se látok.
Vak vagyok.
„Üsd meg azt a kurva gongot!”
Megszólal a gong.
Nem találok oda a sarokba. Csak a hang után megyek.
Odaérek a sarokba,
az edzőm kérdi: „Mi baj van?” „Nem látok, baszd meg!”
Erre feljebb húzza a fejvédőt…
Amikor megütött a gyerek, a szemem elé esett a fejvédő.
Fekete volt, és én egész idő alatt a belső felét láttam.
Kérdi: „Miért nem emelted fel?”
„Mert ezt nem gyakoroltuk.”
„Túl sok vazelint kentél rám.”
„Ezért csúszkált össze-vissza.”
„Kurvára csúszkál, faszom se csinálja ezt tovább!”
„Feladod?” „Nem erről van szó,
csak csinálok valami mást.”
„Mit mondasz neki?”
„Soha a kurva életben nem beszélek vele többet.”
„Majd az ügyvédem! Lecsukatom!”
„Az tuti. Börtönben végzi, baszd meg!”
„Ez súlyos testi sértés volt. De komolyan.”
„Súlyos testi sértés.”
Ennyi volt. Befejeztem a bokszot.
Kész, vége. Nem mentem többet.
Később úgy döntöttem, megnézem ezt a Lefty Lou Earl gyereket.
Meg is találtam.
Akartam tudni, ki az.
Kihez hasonlítgatott?
A rohadt meccs után
tudni akartam, ki hasonlított rám, vagy én kire hajaztam?
Kiderült, hogy Lefty Lou Earl félkarú.
Rokkant csávó volt.
Harmincnyolc meccsből egyet nyert.
Az ellenfelét diszkvalifikálták.
Kiütötték, pofán rúgták.
Ezért lett ő a győztes.
És vinnyogó hangja volt.
Szóval az edző a hangomról beszélt.
Nem a küzdőstílusomról.
Szóval egy rokkant bokszolóhoz hasonlított.
Tuti, hogy a félkarú emberek szívatni fognak a poén után.
Erre én: „Tiltsatok be! Semmit se tudok.”
Az a jó, hogy nem sokáig tüntetnek,
mert nem tudják sokáig tartani a táblát.
Csak fél karjuk van…
Elfáradnak, le kell engedni a karjukat.
Hacsak nem koordinálják,
hogy ugyanannyi jobb és bal kezük legyen,
nem jön át az üzenet, nem fognak letiltani.
Szóval ez a jó.
Lehet, hogy ezt ki kéne venni.
Ezt vegyük ki! Mert ezért letiltanak.
Faszom! Otthon vagyok. Azt mondok, amit akarok.
Ez egy poén.
Csak vicc.
Boldog voltam az öklözés után, ez volt az első jele annak,
hogy visszanyertem a formámat.
A baleset után kezdtem bokszolni.
Egy évvel ezelőtt volt egy durva balesetem.
Majdnem kinyiffantam, baszki!
Majdnem lebénultam. Kurva szar volt.
Kórházban voltam. Járt az agyam.
Sokat agyaltam, így most kérdezhetek olyat,
ami tutira nem jutna eszetekbe.
Első kérdés: Van ember, aki kitörölné a seggeteket?
Gondoljatok bele!
Seggtörlő.
Valaki, aki kitörli a seggedet,
ha beüt a mennykő, ha kell, életed végéig.
Eszünkbe se jut, míg konkrétan nem szükséges.
A műtét után nem voltam vécén nyolc napig.
Szorulásom volt.
Nem engedtek el, ameddig nem sikerült.
Akarták tudni, hogy minden oké.
Minden nap ott volt valaki mellettem.
A kilencedik napon volt húsz perc, míg egyedül voltam.
A húsz perc alatt úgy éreztem,
hogy egy bombát tettek a gyomromba, és felrobbant.
Huh! Ki kell mennem!
Muszáj szarnom.
De se a lábam, se a karom nem mozog.
Nincs ott senki.
Megnyomtam a hívógombot.
„Segítség!”
„Valaki jöjjön!”
José azonnal berohant.
José egy 60 éves mexikói ápoló.
„Mi a baj, haver?”
„José.”
„Vécére kell mennem, most.”
„Most azonnal.”
„Oké, haver, megoldom. Nyugi, jó kezekben van!”
José megfogta a lábam, a felsőtestem,
felemelt, és ráültetett az ágy melletti vécére.
Miután ráültetett a vécére, José két nagy lépést hátrált,
karba tett kézzel a szemembe nézett,
és ingatni kezdte magát, így.
„Jaj, ne!”
„Mi a fasz van, José?”
„Nagyon kell már! Minek állsz itt?”
És akkor leesett. „Anyám! Ki fogja törölni a seggem.”
„Ennél nincs lejjebb. Kész.”
„Ez a vég, baszd meg! Itt vagyok. Kész, vége, ennél nincs rosszabb.”
Ahogy ezt kimondtam, José úgy érezte, bátorítania kell.
„Ne aggódjon! Rendesen kitörlöm, oké?”
„Jól ki fogom törölni.”
„Nyugi! Jó kezekben van. Frankón kitörlöm magának.”
Nem hittem a fülemnek, baszki!
Egyszerűen nem akartam hinni.
Nem bírtam visszatartani. Kijött.
José tovább biztat. „Nagyon jó!”
„Csak nyomja ki bátran!”
„Nyolc nap hosszú idő.”
Kész vagyok, José megfogja a karom, és megfordít.
Elkezdi törölni a seggem.
És ekkor legördült egy könnycsepp az arcomon, baszki!
Elkezdtem bőgni.
Azért kezdtem el bőgni, mert nem éreztem kezem és a lábam.
És nem értettem,
hogy Isten miért pont a segglyukamat kímélte meg.
Azt miért érzem?
Miért hagyja, hogy érezzem, baszki?
Életem mélypontján miért érzem, ahogy José a seggemet törli?
Nem tudtam uralkodni magamon.
José úgy döntött, megvigasztal.
„Semmi baj, öreg! Tudom, kész őrület.”
„Képzelje el, én mit érzek!”
„Hihetetlen, hogy Kevin Hart seggét törlöm!”
„Tiszta őrület!”
„Ez életem első híres segge.”
Srácok, rohadt jó este volt!
Eszméletlen jó volt.
Király, intim kis este. Megnyíltunk egymásnak.
Imádom. Egész más volt a hangulat. Kellemes volt, és szexi.
És ami a legfontosabb, magamat adhattam,
de nem szeretném, ha csak nevetgéltetek volna kicsit.
Többet is tudok ennél.
Ne csak ezért szeressetek!
Mert van más is.
Mert ezek után, remélem,
készen álltok egy kis KP-ra.
Hozzátok a KP-t! Ez az! Kemencés pizzát mindenkinek!
KP! Ez az! Kaptok egy kis KP-t!
Sziasztok!
- KP! - KP!
Kösz szépen! Micsoda este volt! Nagyon király!
KP! KP!
Mi baj van, ember?
- Akkora hülyeséget álmodtam. - Jaj!
- Tiszta őrület volt. - Semmi baj.
Dehogynem! Álmomban a színpadon álltam,
nyomtam a stand-up-műsort, és őrült dolgokat beszéltem.
Lekurváztam a lányomat. Lehülyéztem a fiamat.
Meg hogy nem szeretem a magániskolát, és hogy vegán közösség gázos.
Volt egy olyan rész is, ahol Seinfeldéknél voltam.
Életemben nem voltam Seinfeldéknél. Azt mondtam…
Aludj tovább! Nyilván csak egy rémálom volt.
- Csak rémálom? - Igen.
Csak egy rémálom volt.
Aludj tovább nyugodtan!
Ettél már KP-t?
Nem?
A TÁRSADALMI IGAZSÁGTALANSÁG ÁLDOZATAINAK EMLÉKÉRE
BLACK LIVES MATTER
A feliratot fordította: Hegyi Júlia