Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
KL. 20.25 HJEMME HOS HART
-Hej. -Hvad så?
Jeg har ledt overalt efter jer.
Vi slapper af.
Jeg går ned og laver noget. Hvad så?
Har du lavet lektier?
Se mig i øjnene.
Du lyver.
Lav dine lektier. Du skal ikke snyde.
Zo, stik far to.
Stik mig et bang.
Giv mig en skalle.
Giv mig et kys.
Hvorfor kigger du sådan?
-Et kys. -Okay.
Har du lavet dine, Heaven?
Det meste.
Vi ses senere.
-Farvel! -Farvel.
Farvel, far.
Nu skal far hygge sig.
GLÆDELIG JUL FRA HART
VERDENS BEDSTE FAR
Stor isterning på vej.
Ja.
Hejsa.
Hold da op!
Den største nogensinde.
Inspiration.
Sådan.
Så lækkert.
Hold da op!
Mange tak.
Tak skal I have.
Det sætter jeg pris på. Stop nu.
Sæt jer.
Det sætter jeg pris på. Tak.
Davs.
Hej.
Det må jeg godt. Det er første gang, jeg er så tæt på publikum.
Jeg kan faktisk sige davs og få et davs tilbage.
Så jeg siger det igen. Davs. Hvordan går det?
Godt. Det kan jeg lide.
Det her føles godt.
Det føles rigtigt.
Jeg har været mange steder og fortælle jokes.
På stadioner, i arenaer, i teatre.
Det her føles rigtigt. Hjemme hos mig selv. Tak.
Tak.
Vi går tilbage til rødderne.
Nu skal I høre, hvorfor vi er hjemme hos mig.
Der er en grund.
Jeg er ikke tilpas
andre steder end mit hjem.
Og jeg er helt ærlig. Jeg er ikke tilpas
andre steder end mit hjem.
Det er der mange grunde til.
Lad os tale om dem, om elefanten i rummet.
Første grund er COVID.
COVID.
Hvor er I nu? Hvad er panikniveauet?
Højt? Mellem? Lavt? Bare sig det.
Mellem? Højt? Lavt? Lidt højt?
Hør her. Jeg har haft det!
Jeg havde VID.
VID-19 var i mit system.
Jeg havde det i starten, da det ikke var sejt.
Vi var kun mig og Tom Hanks med det.
Jeg holdt det hemmeligt,
fordi Tom Hanks er en større stjerne end mig.
Han vil stjæle rampelyset.
Han er Forrest Gump. Ham kan man ikke slå.
Det er fuldstændig umuligt.
Hvis det var en mindre stjerne, havde svinet været færdig.
David Hasselhoff. Fuck ham.
Alle er ligeglade med ham.
Sådan! Der hørte I det.
"Kevin Hart har det også. Red Kevin Hart. #TheVID."
Ved I, hvorfor jeg kalder det VID?
Det er tættest på AIDS. Det lyder lige så farligt.
VID. "Har du VID? Fuck, mand!"
"Jeg har VID." "Har du VID? Shit!"
"Jeg beder for dig. Du har sgu VID."
Jeg vidste det ikke.
Jeg havde slet ingen symptomer.
Hverken feber, hovedpine, ømme muskler, intet.
Min kone kunne ikke smage eller lugte.
Hun sagde: "Jeg tror, jeg har det. Vi bør blive testet."
Så sagde jeg: "Vi har ikke et problem."
"Du har et problem. Hvorfor skal jeg testes?"
"Jeg kan smage og lugte. Hvorfor skal jeg testes?"
Hun fik mig til at tilkalde en læge. Vi blev begge testet.
Lægen sagde: "I har det begge to." Jeg svarede: "Pis med dig."
"Pis med dig! Jeg er sgu ikke positiv."
Jeg rørte næsen to gange.
"Kan man det?"
"Ville jeg kunne røre min næse to gange med VID?"
Man kan ikke røre sin næse med VID.
Han sagde: "Du er helt sikkert smittet."
Det skabte furore i mit hjem.
Vi er efter hinanden:
"Hvem fanden tog VID med herhjem?"
"Hvem var det?"
Vi hørte hinandens holdninger til vennerne.
"Det var den kælling Pam, du altid er sammen med."
"Beskidt-fod-mæren."
"Fødderne er beskidte. Hun gik rundt med VID i vores hus."
"Beskidt-fod-Pam gjorde det."
"Hun spredte VID i hele huset."
"Vask tæpperne."
Lægen fik mig til at falde ned: "Rolig, Kevin."
"Det går over. Der går ti til fjorten dage."
"Slap af. Drik lidt te."
Det sagde lægen sgu til mig.
"Drik lidt te."
Seriøst?
"Jeg har fået VID, doktor!"
"Hvad fanden skulle te hjælpe?"
"Hvor er min respirator?" Den ville jeg have.
"Jeg skal have en respirator."
"Man får en respirator. Det står på bloggene."
"Du klarer dig, hr. Hart."
Da lægen sagde det, faldt mit panikniveau.
Husk, det var tårnhøjt fra starten.
Hold da op.
Da det ramte…
…så anede jeg ikke, hvad jeg skulle gøre.
Jeg tankede alle bilerne op.
Man skal være klar,
når folk bliver til zombier.
Jeg var bange.
Jeg købte alt det vand og toiletpapir, jeg kunne finde.
Jeg ved stadig ikke hvorfor.
Hvad var det ved toiletpapir?
Ingen kunne sige det.
Fik VID en til at skide? Hvad var det?
Vi købte alt toiletpapir.
Nudelpakker, alt!
Masken, jeg gik amok.
Jeg vidste ikke, hvilken jeg skulle købe.
Jeg havde en almindelig maske. Min ven sagde:
"Det er ikke den rigtige maske. Den kommer VID igennem."
"Den beskytter ikke mod VID."
"Satans!"
"Seriøst?" "Ja. Du skal have en N95'er."
"For helvede."
Jeg gik på en hjemmeside og købte alle N95'ere.
Jeg brugte 20.000 på N95'ere.
Dagen efter så jeg en med en bh-skål på ansigtet.
Det var ikke…
Med en bh-strop. Hvad fanden? Det er ikke en N95.
Det er en A-skål. Hvad sker der lige?
Den har han ikke brugt 20.000 på.
Jeg er blevet snydt.
Min kone sagde: "Ved du hvad?"
"Du er ved at blive skør. Du må ud af huset."
"Du må ud af huset."
Jeg svarede: "Der er intet derude for mig."
"Intet. Der er ingen grund til, at jeg går ud."
"Glem det."
"Jeg er ligeglad med ting derude."
"Der er mennesker derude. Dem kan jeg ikke lide."
Så er det sagt. Jeg kan ikke lide mennesker længere.
I har vundet. I slog mig.
I har sgu vundet.
Ved I hvordan?
Fordi det er lykkedes jer at ødelægge det fedeste job i verden.
Engang var berømmelse efterspurgt
og det bedste job på planeten.
Havde man det ikke, ville man have det.
Man ville smage på berømmelse.
Jeg fik den. Jeg fik masser af den,
og så tog I røven på mig.
Den her generation har røvrendt mig.
Alting skal være et kompromis.
Alting skal optages på video.
Er det ikke det, er det ikke sket.
Sådan er denne generation.
Her er det værste, man kunne gøre mod en sort mand i 1986,
hvis man var politiet eller FBI.
Det værste var at sige, at man havde filmet ham.
Hvis FBI sagde: "Vi har dig på film."
"Du ryger ind og sidde." "Hvad? Mig?"
"På film?"
Han ville græde.
"Jeg blev filmet."
"I ryger alle ind og sidde. Vi har jer på film."
Han ville sige til vennerne: "Kom ud, Calvin, Marcus, Terrence."
"De fik os. Anthony, også dig."
"De har os på film. Vi ryger ind og sidde."
"Vi ryger sgu i fængsel."
"Vi er på film."
FBI skulle bare sige: "Vi har jer på film."
Det var det mest skræmmende.
I forstår slet ikke, at I er FBI helt gratis.
I får ingen penge. Gratis.
I sladrer om folk hele dagen.
Skide omvandrende stikkere. Det er klamt.
Det er klamt.
På McDonald's… Sand historie.
På McDonald's.
Jeg sidder i drive-in'en.
Jeg skal have en Big Mac. Det er længe siden.
Jeg glæder mig virkelig.
Jeg ser virkelig frem til det.
Jeg får den. Jeg er så spændt. Jeg parkerer.
Jeg begynder at fråde den.
Jeg fråder den. Den er i hele fjæset.
Jeg er lykkelig.
Jeg vender mig, fordi en kvinde optager mig.
"Jeg fik dig," siger hun.
Jeg bliver nervøs. "Hvad foregår der?"
Hun svarer: "Jeg fik dig."
"Hvad fanden mener du? Hvad laver jeg da?"
Jeg blev så nervøs, at jeg tabte burgeren.
Jeg tog min telefon og gik på Twitter, hvor jeg undskyldte.
Jeg sagde: "Undskyld."
Jeg undskyldte, fordi jeg to dage forinden havde sagt,
at jeg ville spise plantebaseret.
Videoen var ødelæggende for alt, hvad jeg stod for på det tidspunkt.
Jeg undskyldte til vegetarerne.
Jeg allierede mig med dem.
Jeg donerede og var med i en demonstration.
Jeg tog billeder med køer. Det var hårdt.
Jeg kan ikke lide, hvad I har gjort mig til.
Jeg kan ikke lide det.
I vendte det mod mig.
Satans!
I vendte det mod mig.
I lang tid så kendte på folk som de underlige.
"De røvhuller er sgu underlige."
"Folk er underlige." Sådan så vi på folk.
I vendte det på hovedet. Nu er vi de underlige.
I kigger på os og siger: "Hvad fanden er der galt med ham?"
Jeg er fortabt i offentligheden. "Hvorfor stirrer du? Hvad sker der?"
Jeg føler, alle ved det. "Hånden op af lommen."
"Hvad sker der, mand?"
"Hvad vil I gøre ved mig? Vil I spise mig?"
"Hvad mener du? Folk er ligeglade."
"Løgn. Se, hvordan ham med brillerne kigger."
"Jeg kan se, når nogen ser mig som mad. De vil spise mig."
Kommer med vilde beskyldninger.
Går fra forstanden.
Bliver sindssyg.
I tvinger mig til at leve som en succesrig pusher.
Det passer.
Engang skulle man være nøgen, når man besøgte mig.
Hoppe i poolen.
Sådan tjekkede jeg for mikrofoner. "Hvem er du fra?"
"E!? People? Hvem fanden er du med?"
"Er du fra sensationspressen, far?"
"Jeg er din far." "Hold kæft!"
"Hvem har du talt med? Hop i poolen."
"Vi tager den to meter under."
"Nej. Halvanden. Jeg kan ikke se. Halvanden i stedet."
Sådan står det til.
Min kone siger: "Du er ved at blive gammel."
"Du er sur og irritabel. Du må ud og finde dig selv igen."
"Du skal være dit gamle jeg. Du kan ikke leve sådan."
Jeg valgte at lave standup igen. Jeg sagde: "Du har ret. Jeg skal ud
og lave standup." Sådan bliver jeg mig selv igen.
Sådan bliver jeg mig selv.
Det sagde jeg til mine venner.
"Bliver det om konen og børnene?" spurgte de.
"Hvad har jeg ellers?" svarede jeg.
Jeg har ingenting.
Damerne smuttede efter sexvideoen.
Hver eneste dame, jeg havde.
"Hvor skal du hen, Lorraine? Gladys? Pearl?"
"Hvor skal I hen?"
Det er gamle navne, for jeg havde gamle damer.
"Kom tilbage, Ethel."
"Gør det ikke mod mig."
"Magnus, vær nu sød."
"Gør det ikke."
"Loretta, du må ikke gå."
Hvad har jeg ellers?
Jeg er nødt til det.
Det er et must at tale om mine børn.
De er en del af mit hverdagsliv.
Jeg ved ikke, hvad jeg ellers skal tale om
ud over de ting, jeg oplever i hverdagen.
Mine børn ser jeg hver dag.
To teenagere, en treårig, en baby på vej.
Den kan komme når som helst.
Jeg smider snart mine kugler ud. Jeg skal sgu ikke have flere børn.
Mine kugler ryger på taget, når babyen kommer.
Jeg kyler dem op på taget.
I kan godt glemme,
at der kommer flere børn ud af de her kugler.
Det kan ikke være mit barn.
Kuglerne ryger ud efter det her barn.
Jeg er tæt med min datter.
Min datter er vild med fyre.
Vild med fyre.
Jeg må acceptere det.
Det gør jeg ikke. Jeg må lade som om.
Det er fedt,
at man ser mine børn blive større i mine programmer.
Man ser dem udvikle sig.
De bliver ældre.
Min datter kan lide Matt fra skolen.
"Far, jeg kan lide Matt. Han er så vildt sød."
"Han får mig til at le. Jeg vil have ham."
"Hvad fanden mener du?"
"Hvad mener du?"
"Jeg vil have ham." "Hvad er det, du siger, lille pige?"
"Skal jeg sige det?" "Ja, hvis du føler det."
Hun tager i skole, fortæller det og kommer hjem:
"Far. Gæt engang."
"Matt kan også lide mig. Vi er sammen."
"Godt for dig, skat."
"Men husk, opfør jer som børn."
"Okay, far."
To dage senere siger hun:
"Jeg kan ikke lide Matt længere. Nu kan jeg lide Rob."
"Han er flottere og sjovere. Ham vil jeg have."
"Det sker. Nogle gange kan man lide en,
og så møder man en anden."
"Sådan er livet."
"Gør det. Kom videre. Vær ærlig over for den anden."
"Okay, elsker dig."
"Opfør jer som børn."
En uge senere: "Jeg kan ikke lide Rob længere."
"Jeg kan lide Tim."
Jeg tænkte straks:
"Min datter er en luder. Sådan er de."
"Sådan er ludere."
Det er luder-arbejde for næsen af mig.
Straks ringede jeg til en luder, jeg kendte.
Jeg spurgte, om det var første skridt.
Tre fyre efter hinanden. Hun svarede: "Ja."
"Før jeg vidste af det, ordnede jeg nosser på toilettet."
Det skal min pige ikke. Jeg må redde hende.
Jeg må tale med fyrene.
Jeg tog hen på skolen for at finde dem.
Jeg så dem.
Først så jeg Matt. Ærlig talt.
Han var charmerende.
Jeg forstod, hvorfor hun var til ham.
Han var charmerende.
Personlighed, sjov fyr.
Jeg forstår godt, du kan lide Matt.
Så kom Rob gående.
Så glemte jeg alt om Matt.
Hvem fanden er Matt? Rob kunne noget andet.
Stor personlighed.
Masser af energi og stil.
Han gestikulerede meget.
Han kunne noget.
Jeg forstod, hvorfor hun droppede Matt.
Så kommer Tim. Han gik i læderbukser…
…med Heelys-sko.
Er I klar over, hvor meget selvtillid det kræver?
En sort dreng i læderbukser.
Han er den eneste,
ud over Lenny Kravitz, i læderbukser.
Den eneste sorte mand.
Der går rygter om, at han startede tidligt.
Tim gik med Heelys og skøjtede rundt.
Hold da kæft.
Cigaretter under armene. "Ryger du?"
"Det er bare et look," svarer han.
Jøsses.
Børn i dag er anderledes.
Min søn og min datter er helt forskellige.
Det griner jeg meget ad.
De har altid været forskellige.
Min søn er… Han er det, man kalder… Hvad siger man i dag?
Hvad hedder de, når de er…
Dumme. Ja.
Har det svært bogligt.
Jeg ved godt, I tænker: "Du skal ikke kalde dit barn dumt."
Men vi er meget ens.
Jeg står jo ikke her som skideklog. Jeg var fandeme dum.
Det er gået fint indtil nu.
Dum er det rigtige hjemme hos mig.
Det er det bedste.
Det gør mig sur, at skolen konstant ringer
og minder mig om min søns problemer.
"Hr. Hart, han dumpede igen."
"Hans karakterer falder."
"Kan vi tage en snak om dem?"
"De falder stadig." Jeg flippede. "I skal ikke ringe."
"I skal ikke ringe om dem. Ring til ham."
"Det er hans problem."
"Jeg har gået i skole, og jeg bestod. Jeg har succes."
"Jeg skal ikke i skole igen. Han skal bestå, ikke mig."
"Ring til ham."
Privatskoler er sære.
Jeg er ikke fan af dem.
Jeg er virkelig ikke fan af dem.
Ja, mine børn går på en, men jeg er ikke fan.
Privatskoler beskytter børn mod virkeligheden.
De beskytter en.
De beskytter en mod virkeligheden.
Privatskoler…
De skaber kællinger. Sådan har jeg det. Nu er det ude.
Jeg tager det ikke i mig.
Privatskoler skaber kællinger.
Det er min tryghedszone, så det går.
Jeg siger, hvad der passer mig.
Har I nogensinde set en mand fra en privatskole blive slået?
Han leder efter en lærer.
Han… Han gør sådan her fem gange…
"Hvorfor?"
Han søger svar. "Jeg ved det ikke. Hvorfor?"
"Vi må have mægling."
Offentlige skoler er noget andet.
Der er man sgu nødt til at blive voksen.
Det er ens eneste mulighed.
Det er en gryde med lort, man kastes i.
Man kastes derned, og man er slet ikke forberedt.
Det var der, jeg mødte den første hvide.
Jeg vidste ikke, hvad det var.
Det var den eneste. "Hvad fanden er det?"
Jeg troede, det var en stormtrooper fra Star Wars.
"Det er sgu en stormtrooper."
En hvid person midt på gangen.
Jeg lavede lydene…
"Det er sgu en stormtrooper. Ikke?"
"Nej, det er en hvid."
Det vidste jeg sgu ikke.
I den offentlige skole kastes man i en lortegryde.
Det hele er der.
Hvide, sorte, mexicanere, kinesere, puertoricanere.
Tykke, tynde, homoer, heteroer.
Beskidte, rene. Det hele er der.
Man skubbes ud i det. Man må selv klare sig.
Ungerne er bange.
De løber til læreren. "Jeg er bange."
Læreren svarer: "Det er jeg sgu også."
"Vi gik igennem samme metaldetektor."
"Ryggen mod skabene, og hold øje."
"Hvad?"
"Få fat i noget peberspray."
-"Sprøjt det på ham som jeg." -"Sprøjt det"?
Jeg føler ikke, at mine børns privatskole respekterer, hvor kendt jeg er.
Det gør jeg ikke.
Jeg mener det. Jeg har sagt, jeg vil være ærlig.
Det er mit hjem. Jeg holder ikke igen.
De respekterer ikke, hvor kendt jeg er.
Jeg er en ydmyg fyr.
Det lyder måske mærkeligt efter den sætning, men det er jeg.
Det forståede behøver ikke siges. I ved, hvem jeg er, og det ved jeg.
Tving mig ikke til at sige, hvem jeg er.
De fik mig til at sige, hvem jeg er.
Jeg sætter børnene af, og bilen omringes af lærerne.
"Hr. Hart, vi skal lige tale med dig."
"Der er snart tivoli på skolen."
"Vi har en hvert år."
"Kunne du måske
være vært i år?"
Jeg gav hende tid til at sige: "Det er gas."
Hun sagde det aldrig.
Jeg svarede: "Mener du seriøst det?"
"Det er et stort tivoli."
"Vi håber, du vil være vært."
"Vi tror, du ville være perfekt til det."
Før jeg fortsætter, skal I vide noget.
For det første har jeg intet imod værter.
Jeg gider ikke fortælle joken
og blive mødt af skilte med: "Stop Kevin Hart.
Han respekterer ikke værter."
"Stop ham. Han respekterer ikke værter."
Værter er dejlige mennesker.
Det er et vigtigt job.
Jeg har faktisk oplevet utrolige velkomster.
I Walmart fik jeg engang en fantastisk velkomst.
Jeg aner ikke, hvor han kom fra. Han gled bare frem.
Han sagde: "Velkommen til Walmart."
"Skal du købe ting?" Jeg svarede: "Hvad sker der?"
"Hvor kom du fra?"
"Køb ting. Vi sætter priserne ned."
Så moonwalkede han væk igen.
Jeg tænkte: "Hvad skete der lige?"
Jeg blev så overvældet,
at jeg købte ting,
og jeg fik ondt i nakken af at kigge efter ham på vejen ud.
Han skulle se mine ting. "Kom her, mand!"
"Jeg vil vise dig mine ting."
Han kom og kiggede i min taske og sagde:
"Du har købt lækre ting."
Han stregede ud på min bon, så folk vidste, jeg ikke stjal dem.
Han sagde: "Find mig næste gang."
"Vil du være her?"
"Hvem ellers?" sagde han og moonwalkede væk.
"Hvad fanden?" sagde jeg.
"Det var en af de bedste velkomster."
"Selvfølgelig kommer jeg tilbage."
Jeg skider ikke på værter. Jeg behøvede bare ikke tage det job.
Jeg valgte det fra og fik succes.
Man skal sgu ikke bede mig være vært.
Jeg var med i en superpopulær film.
Jeg var på siden af busser.
I skal sgu ikke bede mig være vært.
Der er forældre med børn der,
som er tidligere skuespillere, som I kunne have spurgt.
Carlton fra Rap fyr i L.A., Alfonso?
Det er jeres vært.
Ham vil I have forrest. Det er jeres vært.
Terry Crews. Han har børn der.
Det er jeres vært. Han kan flekse.
"Velkommen til tivoliet. Billet?"
Hvilken kombination. Forældrene ville elske det.
"Sikken skole."
"Jeg vil have billetter. Jeg køber dem alle."
Forældrene ville være ellevilde. Værterne er super.
Min kone sagde, som hun plejer.
"Rolig, Kevin."
"Tag dig sammen. Du er blevet gammel og irritabel,
og den energi skal ikke overføres til børnene."
Det sker sgu ikke. Det er jeg sikker på.
Pandemien har givet mig tid til mine børn.
Rigtig meget tid. For første gang har jeg opdaget,
at de er lidt forkælede.
Men det er ikke et valg, det er omstændighederne.
Jeg har dejlige børn. Det må jeg sige.
Jeg er virkelig heldig.
Men på grund af omstændighederne, er de lidt forkælede.
For eksempel har de fløjet privatfly fra barnsben.
Det blev de født ind i.
De rejser altid med mig.
Første gang uden mig var under pandemien med min ekskone.
De rejste til Philadelphia for at besøge deres bedstemor.
De ringede fra lufthavnen.
Man skulle have troet, de var i Baghdad.
Jeg har aldrig hørt…
…større panik i mit liv.
De ringer fra lufthavnen og siger: "Far!"
"Hvad er der?"
"De tager min lotion og min tandpasta."
"Hvad skal jeg gøre?"
"Jeg skal gå gennem metal…"
Min søn tager mobilen: "Hvad fanden sker der?"
"Jeg må ikke få taskerne med."
"Jeg må ikke tage rygsækken, kufferten, tasken med."
"Spillene skal nedenunder. Hvordan skal jeg spille dem?"
Jeg sagde: "Slap af. Stop!"
"Begge to."
"Det kaldes sikkerhed."
"Det hedder luftfartsmyndighederne."
"Sådan er livet med jeres mor."
"Okay? Der er forskel."
"Man afleverer bagagen. Det er okay."
"Ting ændrer sig."
"Det er okay."
"I skal nok klare jer."
Jeg glemmer de ting, jeg gør, fordi jeg ikke tænker over dem.
Når vi tager i forlystelsespark, prøver vi alt.
En hel forlystelsespark på 30-40 minutter.
Hvordan? Jeg ringer i forvejen. Jeg får en hjælper.
Jeg ankommer, og hjælperen tager os
med op foran i køen til alle forlystelser.
Jeg siger: "Det har jeg gjort mig fortjent til."
"Det sker ikke bare."
"Jeres far har arbejdet hårdt for at kunne komme forrest i køen."
"Der er regler. Man kommer ikke bare forrest."
"Regel nummer et. Når vi går op foran,
skal I ikke få øjenkontakt med nogen i køen."
"Forstået?"
"I skal kigge lige frem.
Kig ikke til venstre eller højre, før vi når op foran."
"Folk vil sige ting. Mange lede ting
om mig og jer."
"Dem skal I bare ignorere."
"Ignorer dem, for ved I hvad? Når vi kører hjem,
skal I aldrig se dem igen."
"Ved I, hvor de er? De er stadig i den skide kø."
"De er stadig i køen."
"Sådan er virkeligheden."
Det forstod mine børn.
Sådan gjorde vi i årevis.
De ringede fra forlystelsesparken.
De var sammen med deres fætre og kusiner.
Jeg tog deres FaceTime-opkald. De så svage ud.
Underernærede. De havde ikke spist i timevis.
De havde hvidt skum i mundvigene.
De kunne knap stå op.
"Far!"
"Vi har stået i kø i timevis og ikke prøvet noget."
"Vi har købt et hurtig-kort, men det er ikke hurtigt."
"Kan du ringe til nogen eller gøre noget?"
"Hvem er I sammen med?"
"Fætrene og kusinerne."
"Er jeres mor der?" "Ja."
"Giv mig hende."
Jeg får deres mor. Hun siger: "Hej, hvad så?" "Hej."
"Skakmat, kælling." Lagde så på.
Det gik hurtigt.
Jeg har ikke talt med ekskonen om jokesene,
bare så I ved det.
De vil koste mig dyrt.
Formentlig en Teslabil.
Der vil ske noget. Det er bare en skidegod joke.
Det er to gode jokes, jeg ikke kan fjerne.
De tog mig lang tid at komme på.
Det må gå. Det er konsekvenserne værd.
Jeg sender hende et par beskeder herefter og spørger hende.
Min kone siger det samme: "Kevin, du bliver ældre."
"Mere sur og irritabel."
Og jeg kan sige jer, det er sandt. Nu er jeg 41.
Ja, ikke?
Hvor bliver tiden af?
Jeg var lige 22.
Det er ufatteligt, som tiden flyver.
Se alle de standupshows på væggen.
Det er en tidslinje over mit liv.
Det er næsten 16 år med komik.
Seksten skide år med komik, det er vildt.
Enogfyrre.
Hvad skete der lige?
Tingene ændrer sig ved 40.
Man hører om det, men man tror ikke på det.
Jeg kan sige jer, at tingene ændrer sig.
Den største forandring efter 40:
mine kugler. Der er længde på.
Der er sgu længde på mine kugler. Det bad jeg ikke om.
Det skete bare. Jeg stod bare i køkkenet.
Konen spørger: "Hvad skal de terninger i baglommen?"
"Jeg har sgu ikke terninger i baglommen."
Jeg rørte. "For fanden, det er mine kugler."
"Hvordan er de havnet der? Hvad er der sket med mig?"
"Hvor lang tid sov jeg?"
"Hvem trak i mig, mens jeg sov?"
Det største for mig er, hvor tilfreds jeg er.
Jeg er okay.
Jeg mener det. Jeg skal ikke ret meget.
Jeg elsker at være herhjemme.
Jeg byggede faktisk huset.
Min kone og jeg byggede det. Her ville vi bo.
Vi ville bo i det her hus.
Lad os bygge drømmehuset for at bo i det, ikke for at forlade det.
Kvinder har det svært med at sætte sig ned.
Det har de sgu svært ved.
Sæt jer for helvede ned.
Det skal kvinder arbejde med.
En kvindes yndlingsreplik: "Lad os lave noget."
"Hvad?" "Noget."
"Hvad snakker du om?" "Noget."
En flok mænd…
En flok mænd jubler. "Ja!"
"Noget, jeg ved det ikke."
Ved I, hvad min kones største problem er? Hun jagter fortiden.
Hun vil det samme, som da hun var ung.
Damer, hør her. Det er okay at blive gammel.
Det er der intet galt med.
Det er helt fint.
Hold op med at kæmpe mod alderdommen.
Det smukke ved at blive gammel er, at man ser tilbage og indser alt det fede,
man overvandt, og det, man lavede som ung.
Det er fedt.
Lad være med at flygte fra det.
Lad være med at ville gøre det igen.
Det er slut.
Den anden dag sagde hun: "Lad os gå ud."
"Lad os drikke os stive."
"Glem det," svarede jeg.
"Hvorfor skulle jeg det? Nej."
"Det gør nas nu. Det gør fandeme nas."
Når jeg tager et shot, sidder det i halsen i 3-5 minutter.
Min venstre side lukker ned, og jeg ryster og sådan noget.
Jeg skal prutte eller skide. Jeg ved ikke hvilken af delene.
Jeg laver grimasser.
Det beskriver jeg for min kone.
Ved I, hvad hun svarede?
"Du vil aldrig more dig med mig."
Jeg sagde: "Kælling, jeg beskrev lige et slagtilfælde."
"Det er et slagtilfælde."
"Sådan defineres det juridisk. Jeg lukker ned."
"Du vil aldrig hygge dig med mig."
"Du vil aldrig lave noget."
Når man runder 40, går man ikke så meget op i det.
Jeg er pisseligeglad.
Hun vil i byen, jeg vil ikke. "Tag ud. Det er fint."
"Seriøst. Jeg er ligeglad med, hvad du gør."
Jeg er ikke sur. Jeg mener det. Jeg er skideligeglad. Tag ud!
"Mor dig. Tag ud!"
Damer, I kan ikke finde ud af at være pisseligeglade.
Hvis I kunne matche en mands pisseligeglad-energi,
så ville verden være et bedre sted.
Men I kan ikke finde ud af det.
I leder efter et problem, for I…
I kan ikke. Det er umuligt for jer.
Nu skal I høre et problem, og hør godt efter.
Her er, hvad der gør en kvinde vred.
I bliver sure, hvis en mand ikke giver jer den reaktion,
som I føler, I ville give ham.
Jeg siger det igen.
Damer, I bliver vrede, hvis en mand ikke giver jer den reaktion,
som I føler, I ville give ham.
Derfor leder I efter noget at være ikke-pisseligeglad med.
For I tænker: "Jeg ville ikke være pisseligeglad."
Ja.
-"Så du bør ikke være pisseligeglad." -Ja.
Derfor søger I ikke-pisseligeglad-ting.
Det gør min kone hele tiden.
Hun vil i byen. "Så gå ud."
Hun kan ikke. "Okay, skat, jeg tager i byen."
"Fint."
"Mig og tøserne."
"Modtaget."
"Vi skal nok være pissestive."
"Fyr den af."
"Jeg ved ikke, hvornår vi stopper."
"Jeg sover uanset hvad."
Hun leder efter ikke-pisseligeglad-ting. Der er ingen!
"Tag af sted!" Jeg glæder mig. Så kan jeg spise chips fra navlen.
Jeg er pisseligeglad.
"Tag af sted!"
De kan ikke.
Det ønsker I af mænd.
I forstår det ikke. For det første
skal I ikke regne med, at vi er så kloge som jer.
Hvis en mand går i byen, og han er over 40,
så er der ingen plan bag det.
Der er ingen agenda. Der er ingen tidsplan.
Hold op med at spørge, for vi har ikke svarene.
Jeg ved godt, at nogle usikkerheder skabes af mænd,
og de ting, de gjorde før i tiden. Jeg er skyldig,
men efter 40 forsvinder de.
De forsvinder. Vi er pisseligeglade.
Hold op med at skabe problemer.
Jeg sagde det, den ene gang jeg skulle i byen.
"Skat, jeg skal i byen." "Hvor skal du hen?"
"Det ved jeg ikke."
"Hvem skal med?"
"Dem, der tager med."
"Hvad skal I lave?"
"Jeg forsøger at finde ud af det. Jeg ved det ikke."
"Skal I have mad?" "Det håber jeg. Jeg er sulten."
"Og du er tilbage?" "Når vi er færdige."
"Hvad sker der her?"
"Er det en eksamen? Jeg har ikke svarene!"
"Jeg har ikke svarene. Hold op med at spørge."
Jeg kan ikke klare det.
Der er en høj grad af usikkerhed,
som I ikke bør have, damer.
Engang skændtes vi.
Vi skændtes fandeme.
To grunde. Hun stillede mig et stort spørgsmål.
Jeg kendte ikke svaret.
Her er en anden hemmelighed. Når vi går ud,
så mødes vi først på parkeringspladsen for at finde ud af, hvad fanden vi skal.
Vi holder faktisk et møde.
"Hvad er planen?" "Jeg troede, du ville have en." "Ditto."
"Har ingen en plan? Jeg skrider. Det gider jeg ikke."
Jeg tager hjem og sover. Jeg kom tidligt hjem.
"Du fandt en kælling."
"Slet ikke!"
"Jeg stod ude foran byggemarkedet i 45 minutter…
Vi snakkede om ingenting, derfor tog jeg hjem."
Jeg gider ikke skændes.
Jeg er nået en alder, hvor jeg bare går.
Det er mit nye træk.
"Du kan skændes med dig selv. Ses."
"Ses."
"Forhåbentlig har du ingen energi tilbage."
Det er mit træk.
Vi skændtes en morgen, og jeg gik. Kl. var 7.00.
Hun ringede til mig.
"Du får sikkert suttet pik."
Kl. 7.00?
Hvilken tøs er så ambitiøs, at hun venter herude kl. 7.00
for at sutte pik?
Hvilken søvngænger tror du, jeg har gang i? Seriøst!
Er du nervøs for en pikslikker kl. 7.00?
Hvad har du læst?
Hvilken blog har skrevet om pikslikkeren kl. 7.00?
"Pas på jeres mænd, damer!"
"For der er en pikslikker løs kl. 7.00!"
"Tak, ven."
"Jeg så det på…"
"Jeg så det på overvågningen."
"Udenfor og på udkig efter pikke."
Kom gående…
"Jeg så, hun ledte efter pikke på min overvågning."
"Hun er derude, og hun er efter pikke."
Det er vildt, hvad jeg må leve med.
Min kones usikkerheder forsvandt, da hun læste vores gruppechat.
Damer, hvis I har en mand, der er over 40 med,
så synes jeg, I skal læse hans gruppechat.
Gør det!
Over 40? Så gør det.
Under 40?
Der vil jeg fraråde det.
Det er at satse.
Fyrre og over? Læs den!
I vil ikke finde en mere inkonsekvent og ufokuseret samtale i jeres liv.
Alle mine gruppesamtaler begynder på samme måde.
De starter godt.
"Yo!"
"Har I set Rihannas numse?"
"Hold da kæft."
"Wauw!"
"Sygt!"
"Jeg så den."
Så et tilfældigt spørgsmål.
"Hvis man løber tør for smør, hvad kan man så bruge?
"Hvad?"
"Jeg har ikke noget smør."
"Hvad kan jeg bruge?"
"Hvordan løb du tør?"
"Det ved jeg ikke. Det er væk."
Endnu en udmelding.
"Jeg kan ikke spise smør. Min podagra gør vrøvl."
"Podagra?"
"Hvornår har du fået det?"
"Det vidste jeg ikke."
"Jeg har sagt det."
Endnu en udmelding.
"Hvad fanden er podagra?"
Så vises netdoktor.dk.
En beskrivelse af podagra, og hvad det gør.
"Hold da kæft, har du det?"
Så er der stille i fem dage.
Ingen siger noget.
Efter fyrre dør chatten bare.
Ingen afslutter den.
På dag seks fortsætter de, hvor de slap.
"Hvad influerer på din podagra?"
Min ven Joey kan ikke finde ud af emojis.
Sådan troede hun, at hun havde nogle.
Joey er den ældre. Ham med podagra.
Vi driller ham.
"Podagra-kælling."
Vi driller bare.
Han blev sur.
"Jeg er træt af, at I driller mig."
"I er sure over, jeg gør det rigtige i mit liv."
"Jeg bliver sundere."
"Jeg er faktisk på vej efter følgende."
Så sendte han fem auberginer.
Så sendte han…
Han sendte en tungeemoji og et sprøjt.
Jeg sagde: "Hvad fanden snakker du om?"
"Hvad er det, du mener?"
"Du skrev lige, at du tager fem pikke i ansigtet…
…og får dem til at komme. Det stod der."
"Nej, slet ikke!"
"Jo, du gjorde."
"Fem auberginer, tunge, sprøjt."
"Du sagde, du tog dem i ansigtet,
og fik dem til at komme, det sagde du."
Skide Joey.
Jo ældre man bliver, jo mere direkte og ærlig.
Min kone og jeg er meget direkte og ærlige.
Meget ærlige.
Meget ærlige, mand.
En dag sagde min kone:
"Du er ikke så god i sengen som engang."
Det sagde hun til mig!
Hold kæft en kælling.
Vi er hjemme hos mig, her kan jeg være ærlig.
Det sagde hun sgu til mig.
At jeg var faldet af på den.
Ved I, hvad jeg svarede?
"Det sker," svarede jeg.
"Det sker."
Jeg er pisseligeglad.
Jeg er 41, jeg har ikke tid til at kneppe dagen lang.
Jeg er træt.
Man kan ikke have succes og have god pik.
Sådan føler jeg.
Det gør jeg sgu. Jeg tager det ikke i mig igen.
Man kan ikke have succes og have god pik.
"Du må vælge en. Dette liv eller god pik?"
"Du kan ikke få begge dele."
"Du får ikke begge. Vælg."
Da jeg havde god pik, var jeg flad.
Jeg brugte den til at komme rundt.
Til at få busbilletter.
Jeg var træt af at gå. Jeg må give god pik
og komme ind i nogens bil.
Philadelphia var kold. I kender ikke mit liv. Døm mig ikke.
Men når man er gift, må man gå på kompromis.
Man må mødes halvvejs.
Jeg sagde: "Skal jeg være bedre i sengen?"
"Vælg en dato."
Den dag skal jeg give god pik.
Vælg en dato, den dag skal jeg give god pik.
Hun valgte den 8. hver måned.
"Okay."
"Så er det sgu med at holde fast."
"Din røv skal fandeme få pik som aldrig før."
"Jeg skal dunke til din røv. Det gør jeg."
Det er sjovt, indtil ugen oprinder.
Man bliver helt nervøs.
Mine venner så det. "Er du okay?"
"Nej. Jeg er nødt til at knalde om fem dage."
Hun skal knaldes den 8.
Jeg drikker ananasjuice og spiser selleri. Jeg ved ikke…
Jeg ved sgu ikke, hvad der sker med mig.
Sveder. "Pis, jeg skal knalde om tre dage!"
Nedtælling.
Det var som at skulle til NBA-finale.
Mine ben var slappe. Jeg forstod det ikke.
Det blev den 8., og jeg var god.
Jeg gav en omgang god pik.
Tak for bifaldet.
Det er sørgeligt, du følte, du måtte klappe, men tak.
"Gudskelov, Kevin!"
Min ærlighed gav bagslag derovre.
Jeg gav god pik den 8.
Og som kvinder jo er,
ville hun have mere den 9.
Det var ikke aftalen.
Jeg sagde en dato.
Andre dage er møgpik, det er usikkert.
Du kan ikke forvente det samme igen.
Kl. 20.30, efter min sengetid, kommer hun fuld hjem.
Det er sent.
Hun forsøger at vække mig: "Vågn op."
"Jeg vil have pik."
"Jeg vil have mere den 8.-pik."
Sådan sagde hun.
"Jeg vil have mere den 8.-pik. Giv mig den nu."
Jeg flipper. "Fjern dig, fjern dine hænder."
"Du kommer her så sent og vækker mig."
"Du vækker hunden."
Jo ældre man bliver, jo mere går man op i dyrene.
"Hunden har ikke sovet ordentligt i to uger,
og så kommer du her og larmer?"
"Jeg er virkelig sur."
Hunden og jeg gik nedenunder og sov.
"Fuck hende. Jeg bliver ikke her med dig og din egoisme,
når du bare vil have den 8.-pik."
"Du har lige mistet en måned."
Jeg fjernede den næste 8. fra kontrakten.
Ved I, hvad der får mig til at grine?
Når andre taler om sex.
Det er nok for mig.
Det er det sjoveste i verden.
De sjoveste at høre på er mine nevøer.
Mine nevøer er 21-22 år gamle.
Det er så vanvittigt sjovt.
Der findes intet sjovere, men de fortæller ikke meget.
Det skal lokkes ud.
Man skal lægge en fælde og se, om de går i den.
Jeg lægger fælden, de går i den. Min entre er stærk.
"I knalder ikke endnu."
De hopper altid på den.
"Hvem knalder ikke?"
Hver gang: "Hvem knalder ikke?"
"Du mener ikke mig."
"Jeg knalder!"
"Det kan ikke være mig."
"Værsgo, onkel."
"Du knalder ikke, kælling."
"Jeg ved, du er for ung."
"Jeg knalder."
"Hvad laver du så?" "Det siger jeg ikke."
"Så kommer det med i dit standupshow."
"Jeg gider ikke snakke om dig."
"Hvorfor skulle jeg snakke om dig?"
"Jeg har bedre jokes."
"Hvad laver du? Fortæl det klammeste, du har gjort."
"Og du dømmer ikke?" "Nej."
"Hvorfor skulle jeg dømme dig?"
"Fint nok."
"Det klammeste, jeg har…"
"Jeg tog i biffen med en pige."
"Hun beder mig købe en stor popcorn."
"Jeg køber den, sætter mig, og hun skærer hul i bunden
og beder mig stikke pikken igennem. Jeg fik en smør-hånder."
Så sagde jeg: "Hvad helvede?"
Jeg måtte lade, som om jeg vidste, hvad det var.
"En smør-hånder."
"Det kender jeg godt."
"En smør-hånder."
Man spørger forkert, når man bliver ældre.
"Hvorfor en stor? Det er spild af popcorn."
"I skulle have købt en lille."
"Der er 12-14 dollars forskel, ikke?"
"Kommer der smør i hullet…"
"Det må kunne give en infektion."
Sådan får man VID. Du får VID.
Man får VID-19 ved at få smør i hullet.
Det har man ikke lyst til.
Jeg fortalte min kone det.
"Du vil ikke tro det."
"Terrence fortalte mig, at de unge giver hinanden smør-håndere."
"Gør man stadig det?"
"Hvad fanden foregår der?" sagde jeg.
"Hvem er du?"
"Jeg vil slet ikke vide mere. Stop."
Mine børn skal i hvert fald ikke gøre det.
Hvis jeg finder ud af, at de gør det, flipper jeg.
Man kan ikke bare spørge dem. Man skal…
Man skal lægge en fælde.
Vi spiser lækker aftensmad derhjemme.
Jeg spørger min kone: "Skal vi gå i biografen?"
"Du kan give mig en smør-hånder."
Jeg kigger direkte på min datter.
Jeg nedstirrer hende.
Hun fortrækker ikke en mine. Hun spiste bare videre.
Jeg var så stolt.
Gudskelov vidste hun ikke, hvad det var.
Gudskelov.
Min søn sagde: "Wauw, sådan."
Han sagde: "Sådan!"
"Du må hellere købe en stor, far."
"Kommer der smør i hullet, får du VID!"
"Igen. Det må ikke ske to gange."
"Du vil ikke have VID igen og igen."
Min kone tvang mig til at tage hende på en date.
Til et middagsselskab.
Jeg nævner ingen navne, men joken fungerer ikke uden
navnet.
Jeg var hjemme hos Seinfeld og spise.
Jeg har sjældent fået så god mad.
Maden var fantastisk.
Til sidst under selskabet kom Seinfeld.
Han sagde: "I bliver her."
"I er virkelig heldige. I aften…
…skal vi have stenovnspizza."
Alle gik amok.
"Hvad? Stenovnspizza?"
"Hvad?"
En dame råbte: "Hvor mange oste, Jerry?"
"Syv forskellige," svarede Jerry.
"Syv forskellige oste."
Folk gik amok.
De var alle sammen hvide. De var fandeme hvide.
De begyndte at råbe: "SOP!"
Hvad fanden er det?
"SOP!"
Hvad fanden er det?
En hvid dame siger:
"Det står for stenovnspizza."
Jeg sagde: "Hold da kæft."
"Hold da kæft."
"Jeg er med."
Seinfeld har sørget for italienske mænd i pizzatøj.
De deler pizza ud og siger italiensk bras…
Det taler jeg ikke.
Det gik op for mig, mens jeg fortalte joken,
at den er racistisk. Undskyld.
Folk spiste som vilde.
"Hold da op. Jeg kan smage osten, Jerry."
"Jeg kan smage osten."
De kom med pizzaen. Jeg smagte.
Det var utroligt.
Jeg havde aldrig fået bedre pizza.
Aldrig nogensinde.
Der var en ukendt type salat på.
Jeg sagde til konen: "Der er en slags salat på."
"Bare vent."
Den hvide kvinde siger: "Det er rucola."
"Hvad?"
"Det er rucola."
"Hold da kæft."
Jeg tog en bid til og faldt i. "SOP."
"SOP…"
Sikken utrolig aften.
Fra start til slut.
I bilen var jeg sur.
Ved I hvorfor?
Jeg ville have det, Seinfeld havde.
Jeg ville have det øjeblik.
Seinfeld var kendt som stenovnspizza-fyren.
Han var kendt for andet end sin berømmelse.
Det ønskede jeg mig.
Jeg var vred over,
at bygherren på vores huse var den samme.
Jeg blev aldrig tilbudt at få en stenovn
i mit skide hus.
Det var racisme.
Det er racistisk.
Næste morgen ringer jeg til bygherren.
Jeg starter hårdt ud: "I skide racister!"
"At I tilbyder Seinfeld en stenovn
og slet ikke nævner det for mig, viser, I er racistiske."
"Få styr på det."
Så lagde jeg på.
De ringer tilbage: "Hvad snakker du om?"
"Det ved I godt. Black lives matter."
Så lagde jeg på igen.
Dagen efter kom de.
De havde en tegning over min stenovn.
I løbet af en uge
havde jeg en stenovn i mit hus.
Jeg ville have det, Seinfeld havde.
Jeg inviterede mine venner.
Jeg ville holde et selskab som Seinfeld.
Mine venner spiser op.
Efter middagen træder jeg ind, som Seinfeld gjorde.
"Okay."
"I bliver her,
for I er virkelig heldige i aften…
"Vi skal have stenovnspizza i aften."
Folk mumler i krogene.
"Hvad fabler han om? Ellers tak til pizza fra en sten."
Alle til min fest er sorte.
"Bestil fra Domino's. Jeg skal ikke æde det."
Jeg sagde: "Jeg ved, hvad I tænker."
"Hvor mange oste?"
"Syv forskellige oste."
Mere mumlen. "Jeg har mælkeallergi. Jeg skal ikke æde al den ost."
"Den mængde putter man kun på makaroni."
"Det skal jeg ikke æde. Hvad sker der?"
Jeg sagde: "Rejs jer. Vi går ud,
for der er stenovnspizzaen."
Mere mumlen. "Det er pissekoldt udenfor. Jeg skal ikke ud."
Sorte har altid et svar.
"Det skal jeg ikke. Jeg skal ikke ud."
Jeg sagde: "Kom nu, sig efter mig:
'SOP, SOP, SOP'."
Min ven Jamal rejste sig:
"Hvis der er SOP derude, kommer jeg."
Na'im sagde: "Hvad er det?"
Han sagde, han har "stor fræk fisse" derude.
Jeg svarede: Nej, Jamal, det har jeg ikke."
"Det er det, SOP er."
"Nej." "Jo. Vi var sammen i Atlanta. Kællingen sagde:
'Vil I se min SOP?' 'Og det er?'"
"Så sagde hun: 'Stor fræk fisse.'"
"Så fik hun drikkepenge."
"Jeg har ikke flere sedler, men jeg vil se mere."
Alle gik.
Jeg fik aldrig mit øjeblik.
Det ønskede jeg mig.
Jeg vil være kendt for mere end min berømmelse.
Jeg vil kendes som Kevin Hart,
stenovnspizza-fyren, men det var for sent.
Jeg måtte finde en ny hobby.
Jeg ledte længe efter en.
Jeg cyklede en tid.
Jeg fik kørt på cyklen.
Jeg holdt op. Grunden var,
at jeg ikke kunne lide, hvordan min pik så ud i tøjet.
Det så ud, som om jeg havde en klit.
Det og de lange kugler passede dårligt sammen.
Det så forkert ud.
Når man stopper, skal man klikke ud.
Man skal ud af pedalerne og: "Hvad så?"
Bilerne bremsede.
"Hvorfor bremser du? Smut nu! Der er intet at se."
En dame bremsede ved syvtiden.
Jeg sagde: "Pis af. Jeg ved, hvad du vil."
"Daggænger. Få røven med dig."
"Her er ingen pikke til dig. Smut."
"Smut så."
Jeg begyndte til boksning.
Det blev en hobby.
Jeg begyndte, fordi jeg følte, jeg kunne blive bedre hver dag.
Hver dag kan jeg blive god.
Det er mig mod mig selv.
Jeg fandt en træner.
Han trænede mange talenter.
Golden Glove-boksere,
boksere fra junior-OL… Der er så mange letvægtsmestre.
Jeg sagde: "Jeg ved, du ikke arbejder, men jeg betaler gerne."
Han sagde: "Gør vi det, bliver du den bedste."
"Det er for meget."
"Ellers tak. Jeg vil bare være god."
"Aftale." Og så var han min træner.
Og han var virkelig god.
Han gjorde mig god.
Han fortalte mig lidt af hvert.
Sammenlignede mig med ukendte boksere. Det var ros.
Han sagde, jeg mindede ham om en bokser ved navn Lefty Lou Earl.
Han sagde: "Ved du, hvem det er?" "Nej," svarede jeg.
"Jeg henter et bånd."
"Har du en afspiller?"
"Nej, det har jeg ikke."
Han fik mig til at grine, da jeg sagde det.
Han gjorde sådan…
Som om jeg var bagud.
"Vildt, du ikke har en videoafspiller."
"Hvorfor har du en?"
Han sagde, jeg havde et utroligt jab.
"Dit jab minder mig om et lyn fra dine skuldre."
"Lyn fra dine skide skuldre."
"Har du overvejet at bokse?"
"Hvad med at sparre?" "Nej, men jeg vil gerne."
"Det er alt, jeg skal vide. Vi ses kl. 6.00."
"Du skal se, hvor god du er."
Kl. 6.00 står jeg klar.
Der står en med min højde og krop.
Min hjelm, skamkapsel, tandbeskytter.
Han giver mig det på og putter vaseline overalt på mig.
"Hvad er det til?" "Så slagene glider af."
"Vi har ikke snakket…"
"Det har vi ikke snakket om, men okay."
"Hvis det er det, der sker, så er det sådan."
Han er færdig og forlader ringen.
"Men du har ikke ordnet ham."
"Han klarer sig," svarer han.
"Okay."
Det er underligt.
Jeg følger bare med.
Han sagde: "Tre runder af tre minutter."
"Pas på hinanden."
"Mor jer. Slap af."
Han råber: "Vær blid ved ham!"
Jeg gik ud fra, han mente mig.
Jeg råber: "Modtaget."
Jeg grinte selvsikkert.
Vi står i hjørnerne, klokken ringer.
Jeg går frem. Han skal se, jeg kan slås.
Det kunne man se på mine skuldre.
Se mine bevægelser.
Mine fødder er spredt.
Se mine trin. Se min bevægelse, kælling.
Det bliver ikke for sjov.
Ja, man ser det. Han er platfodet.
Han er ikke på fodballen. Han får tæsk.
Jeg bliver mere og mere selvsikker.
Min træner siger: "Hold op med at lege. Brug hænderne."
Okay.
"Spørg, og du skal få."
Jeg håber, han har set vejret,
for det begynder snart at lyne.
Efter et jab tager man et skridt.
Et skridt og så et jab samtidig.
Vend den hver gang.
Sådan slår man.
Jeg tager skridtet og skal til at vende den.
Her kommer den. Jeg vender den snart.
Pas hellere på. Her kommer den.
Nu kommer den. Lige her. Jeg er lige her,
men jeg er snart her. Her er jeg,
men jeg er snart lige der. Pas hellere på.
Jeg er lige her. Før jeg gjorde det…
…slog han mig.
Jeg mistede straks synet.
Jeg var straks helt blind.
Jeg kunne ikke se en skid.
Jeg havde læst, man kunne blive hjerneskadet.
Jeg mistede fandeme synet.
Jeg kunne ikke se mere.
Jeg gik i panik og vendte mig.
Jeg er kendt for det træk.
Jeg slår bagud. Jeg har nævnt det i mine programmer.
Jeg slår baglæns. Når jeg går i panik, slår jeg.
Min træner sagde: "Lav dit jab!"
Jeg svarede: "Hvorfor, løgner?"
Det er ikke lyn, medmindre han er uvejrsjæger.
Det er fandeme latterligt.
Jeg kan ikke se en skid.
Jeg er blind.
"Ring med den skide klokke."
Klokken ringer.
Jeg kan ikke finde hjørnet. Jeg må gå efter stemmen.
Da jeg når hjørnet, siger min træner:
"Hvad er der galt?" Jeg svarede: "Jeg er blind."
Så løftede han hjelmen…
Han slog åbenbart hjelmen ned over mine øjne.
Den var sort, så jeg så bare på indersiden af den.
"Hvorfor løftede du den ikke?"
Jeg svarede: "Det har vi ikke øvet."
"Du har puttet for meget vaseline på."
"Derfor gled jeg rundt."
"Jeg gled helt vildt. Jeg gider ikke mere."
"Giver du op?" "Det kalder jeg det ikke.
Jeg vil lave noget andet."
"Hvad med ham?"
Jeg svarede: "Ham vil jeg aldrig tale med igen."
"Min advokat får ham i spjældet."
"Det kan du bande på. Han ryger fandeme i spjældet."
"Det, han gjorde, var et overfald."
"Overfald af højeste grad."
Jeg gav op. Jeg droppede boksning den dag.
Jeg gik og kom aldrig tilbage.
Senere så jeg nogle videoer med Lefty Lou Earl.
Jeg fandt ham.
Jeg ville vide, hvem han var.
Hvem sammenlignede du mig med?
Efter min bokseopvisning
ville jeg se, hvem der var som mig.
Lefty Lou Earl havde kun én arm.
Han var handicappet bokser.
En ud af 38.
Sejren fik han ved diskvalificering.
Han blev slået ud og sparket i ansigtet.
Derfor vandt han.
Han havde en pibende stemme.
Min træner havde hentydet til min stemme.
Det var ikke min boksestil.
Han sammenlignede mig med en handicappet bokser.
Jeg ved, jeg får hug af enarmede mennesker efter denne joke.
Bare luk mig ned, jeg er ligeglad.
Heldigvis er de dårlige demonstranter,
da de ikke kan holde skiltene oppe.
For de har kun en…
De bliver trætte. De må tage armen ned.
Medmindre de koordinerer
og har samme antal højre og venstre hænder,
vil de ikke få mig lukket ned.
Det er gode nyheder.
Måske bør jeg droppe den.
Den dropper jeg. Den får mig lukket ned.
Skid hul i det. Jeg er i mit eget hjem. Jeg siger, hvad jeg vil.
Det er en joke.
Jeg var så glad efter den sparring, for det var første tegn på,
at jeg var mit gamle jeg.
Jeg begyndte at sparre efter mit uheld.
For et år siden var jeg i et slemt biluheld.
Jeg døde næsten.
Jeg var nær blevet lam.
Jeg lå på hospitalet og tænkte meget.
Derfor kan jeg nu spørge jer om ting,
jeg ved, I ikke har tænkt på.
Første spørgsmål: Har I en numsetørrer?
Tænk over det.
En numsetørrer.
En, der vil tørre jer i numsen,
hvis der sker noget slemt i jeres liv.
Man tror ikke, man har brug for det, før man har.
Efter operationen var jeg ikke på wc i 8 dage.
Jeg var forstoppet.
Jeg kom ikke ud, før jeg havde været på wc.
Mine organer skulle virke.
Der var en ved min side hver dag.
På dag ni var der et ophold på 20 minutter, hvor jeg var alene.
Det var, som om nogen smed
en dynamitstang ned i min mave, og den eksploderede.
Åh nej.
Jeg skal på wc.
Jeg skal sgu på wc.
Jeg kan hverken bevæge ben eller arme.
Der er ingen hos mig.
Jeg trykker på hjælp. "Hjælp!"
"Hjælp!"
"Jeg skal have hjælp!"
José kommer løbende.
José var en 60-årig mexicansk sygeplejerske.
"Hvad så, min ven?"
"José."
"Jeg skal på wc, nu."
"Det skal være lige nu."
"Jeg skal nok hjælpe dig."
José tager mine ben og overkroppen,
løfter mig og sætter mig på toilettet ved sengen.
Da han har gjort det, træder han to store skridt bagud,
folder armene og stirrer på mig,
mens han gør sådan her.
"Åh nej."
"Hvad sker der, José?"
"Jeg skal skide. Hvorfor er du her stadig?"
Så gik det op for mig: "Åh gud, José skal tørre mig i røven."
"Jeg har nået bunden. Lige her."
"Det er bunden. Jeg er her. Det kan ikke blive værre."
Da jeg siger det, forsøger José at opmuntre mig.
"Bare rolig. Jeg tørrer dig ordentligt."
"Jeg tørrer dig ordentligt."
"Jeg hjælper dig. Jeg tørrer dig ordentligt."
Jeg er helt målløs.
Jeg forstår ikke, hvad der sker.
Jeg kan ikke holde det inde.
José vælger at heppe. "Godt, godt."
"Det skal ud, mand."
"Otte dage er lang tid for enhver."
Jeg er færdig. José vender mig.
Han tørrer mig.
I det øjeblik græder jeg en tåre.
Jeg græder.
Jeg græder, fordi mine arme og ben er følelsesløse.
Jeg forstod ikke,
hvorfor Gud lod mig mærke min røv.
Den skulle være følelsesløs.
Hvorfor skulle jeg mærke det?
På bunden af livet, hvorfor skulle jeg mærke José tørre mig?
Nu græd jeg ukontrollerbart.
José beslutter at sige noget.
"Det er okay. Jeg ved, det er skørt."
"Forestil dig at være mig."
"Tænk, at jeg tørrer Kevin Hart i røven."
"Det er skørt."
"Det er min første berømte røv."
Det har været en utrolig aften med komik.
Det har været helt fantastisk.
En fantastisk og intim aften. Vi har delt en masse.
Jeg elsker det. Der er en anden stemning. Den er behagelig og sexet.
Og stemningen gjorde, at jeg kunne være mig selv,
men I skal ikke gå herfra blot med et godt grin og jokes.
Jeg kan give jer mere.
I skal kende mig for mere.
For jeg har mere.
Når det er sagt,
så håber jeg, I er klar til SOP.
Kom med SOP. Nemlig. Stenovnspizza til alle.
SOP! Nemlig, jeg har SOP til alle.
Jeg ser jer.
-SOP! -SOP!
Ja! Tusind tak. Sikken aften.
SOP!
Hvad er der galt, skat?
-Jeg havde lige en skør drøm. -Åh nej.
-Den var syg. -Det er okay.
Nej. Jeg drømte, jeg var på scenen
og lavede standup om ting, jeg aldrig ville sige.
Jeg kaldte min datter en luder og min søn dum.
Jeg sagde, jeg var imod privatskoler, og at vegetarerne var skøre.
Jeg havde en fase, hvor jeg talte om et besøg hos Seinfeld.
Jeg har aldrig besøgt ham. Jeg sagde…
Sov nu videre. Det var bare et mareridt.
-Bare et mareridt, ikke? -Jo.
Det var bare et mareridt.
Ja, sov videre.
Har du spist SOP?
Nej?
DEDIKERET TIL DEM, DER HAR MISTET LIVET PÅ GRUND AF SOCIAL ULIGHED
Tekster af: Emil Tolstrup