Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mine damer og herrer: Jim Jefferies!
Hei, Boston!
Står til? Tusen takk. Blir dere drita?
Jeg drikker ikke. Jeg har vann. Jeg kan ikke drikke som før.
Før drakk jeg daglig. Fem alkoholenheter daglig, hver dag, syv dager i uka.
Altså 35 alkoholenheter i uka.
Ifølge mattilsynet er jeg da alkoholiker.
Alt over 20 enheter innebærer at en er alkoholiker.
Pisspreik!
Det er mindre enn tre enheter daglig. Det er en rimelig mengde med drikking.
Man kan drikke tre enheter daglig. Det betyr ikke at man har et problem.
To striper kokain daglig er ikke et kokainproblem.
Det er ikke det. Det er mindre enn et gram i uka.
Jeg sluttet å drikke så mye fordi jeg åpnet en øl,
og sønnen min, som da var fem år, så opp og sa: "Pappa? Drikker du igjen?"
"Hvor faen kommer det der fra, din lille...?!"
Åpenbart fra kvinnen som jeg ga et hus til, men likevel...
Så jeg drikker ikke sånn lenger. For jeg er en god far, ikke sant?
Så nå drikker jeg bare én dag i uka.
Men det blir likevel 35.
Samfunnet har presset meg.
Hvis dere ser en kvinne midt i 30-årene, og det er kl 21.00 og hun har pyntet seg,
men hun holder skoene og snubler rundt og spyr i smuget... Ikke synes synd på henne.
Hun er bare en god mor.
Hun fant litt ledig tid.
Dronningen av England drikker fire cocktailer daglig.
Det tilsvarer åtte alkoholenheter daglig.
Det betyr at hun er fullblods alkis. Fullblods.
Jeg lurer på om hun er grei eller kjip i fylla.
Etter tredje drink, begynner hun å lete på slottet?
"Philip!
Philip!"
Og Philip bare: "Faen, Lizzie er dritings igjen.
Gjør klar Land Roveren."
Hun bare leter rundt. "Philip!"
Hun går inn i et rom, og hopper ut igjen med krone på hodet. "Ha-ha!
Jeg ser rik ut!"
Jeg må fortelle en historie. Først må jeg fortelle at jeg er laktoseintolerant.
Det betyr at jeg ikke tåler laktose.
40 minutter etter at jeg spiser laktose, og man kan stille klokka etter det...
...så driter jeg på meg.
Det høres ut som mer enn bare intoleranse.
Jeg driter på meg.
Tenk på det. Dere har sikkert grupper med tre-fire venner som dere omgås.
Så er det de perifere gruppene. En dust i gruppa har med jobbkamerater.
Og det er alltid en kødd i den gruppa
der man sier til en ordentlig venn: "Jeg tåler bare ikke den fyren."
Men det er ikke sånn at hvis han kommer nær deg,
så driter du på deg.
Mine to største nemesiser...
Nemesi?
De to tingene jeg ikke fikser...
...er iskrem og ost.
Men dette er det tragiske i livet mitt:
Iskrem og ost er også de to tingene jeg liker best.
Jeg var ikke alltid laktoseintolerant.
Det skjedde da jeg fylte 35. Nå er jeg 42. Det skjedde på 35-årsdagen.
Jeg satt og spiste Baskin-Robbins-iskake, som jeg alltid ber om.
Jeg stappet den i meg. Og Gud så på meg og sa:
"Hvordan går det med alle ateistvitsene, din kødd?"
Så nå kan jeg ikke spise iskrem og ost. Men nå skal dere høre...
Jeg spiser fortsatt is og ost.
I visshet om at jeg skal drite på meg, så gjør jeg det fremdeles.
Hvis jeg spiser et tungt måltid, spiser jeg en iskremkule etterpå,
for da vet jeg at jeg driter ut alt.
Fordi jeg er et geni.
Det er Jefferies-slankekuren. Den skal dere få gratis.
Så jeg spiser fortsatt iskrem og ost, men jeg spiser det ikke ute i naturen.
Dere får ikke se meg på en strandpromenade med en iskrem.
Nei da. Jeg spiser det hjemme, blant folk som elsker og respekterer meg.
Hvor jeg vet hvor toalettet er, og hvor mye papir vi har. Da er jeg klar.
Så selv om jeg er intolerant overfor laktose,
så tolererer jeg det på en måte.
På samme måte som at pappa...
...ikke hater homofile…
Han er bare intolerant overfor dem.
Pappa er en 78 år gammel mann fra landsbygda i Australia.
Under oppveksten hørte jeg homofobiske ytringer.
Da han var ung, var homofili en psykisk sykdom. Han er et produkt av sitt miljø.
Men for to år var det folkeavstemning i Australia.
De stemte over likekjønnet ekteskap, og faren min stemte ja.
Fordi jeg pratet med ham og sa: "Det er det rette, pappa." Og pappa sa:
"De fortjener vel å være like ulykkelige som resten av oss."
Siden faren min har gjort denne ene fremtidsrettede tingen i hele livet,
tror han nå at han er "woke" som bare faen.
Pappa sier sånne setninger:
"Jeg har ikke noe imot homofile.
De kan gjøre hva de vil, i sitt eget hjem, bak lukkede dører,
så lenge de ikke prøver å involvere meg."
Da spør jeg alltid: "Pappa? Prøver de å involvere deg?"
Finnes det et scenario...
...med to homser i en forstad til Sydney...
...den ene lenket til senga med en gag ball i munnen...
...mens den andre smører inn neven og skal gå inn...
Og akkurat idet han skal gå inn, sier fyren:
Han andre sier: "Hva er det for noe?"
"Kanskje vi burde prøve å involvere Gary Jefferies."
"Genial idé! Hvorfor tenkte ikke jeg på det?"
Han slipper ham løs. De setter seg i deres Honda Civic og kjører.
Det er fredag kveld i Sydney, det regner, man må rundt havna... Fryktelig trafikk.
Det tar en time og et kvarter. De kommer ut til huset til pappa.
Pappa bare sitter der og ser på rugby.
Så banker det på døra.
"Det er andre gang på en måned."
"Jeg sa at dere ikke skulle involvere meg!"
Jeg var på turné i Sydney tidligere i år og fortalte den vitsen.
Pappa var i publikum og hadde med seg bowls-kompisene.
Pappa spiller bowls daglig. Som curling, men med en kule... Dere finner ut av det.
Uansett så hadde han med åtte kompiser, og de var mellom 70 og 90 år gamle.
Alle de gubbene ble med. Pappa kom bak scenen, og de drakk masse øl.
Pappa sa til meg: "Jeg likte forestillingen. Den var bra.
Du har andre vitser nå.
Jeg likte ikke den om meg og de to homsene."
Jeg skjønte ikke hvorfor.
Men han var ikke opprørt fordi jeg antydet at han hadde sex med to menn,
men fordi vennene hørte at han stemte for likekjønnet ekteskap.
Og nå...
...nå kødder alle kompisene med ham.
Når de knytter skolissene, sier de: "Vil du gifte deg med meg, Gary?"
Det er greia med pappa. Han prøver.
I hans alder prøver han å være progressiv og sånn.
Men dette er problemet med unge folk:
Han står bak scenen og drikker øl.
Han stemte for likekjønnet ekteskap. Alle erter ham litt.
Så sier min 78 år gamle far:
"Det er greit med homsene. Jeg liker homsene."
Så sier han: "Jeg er usikker på de trans-folka."
Da sier en person jeg kjenner: "Du er transfobisk!"
Og jeg bare: "Greit, nå må alle roe seg ned, for faen!
Ro deg ned. Denne fyren ble vant til homofile i går.
La ham ta seiersrunden. Du skremmer ham vekk, din kødd!"
La ham være gammel, liksom! Han sier: "Homofile er helt greie."
Da sier du: "Piker med pikk." "Glem det!"
Dette er greia med å være progressiv og "woke" og alt det pisset der.
Ungdommen, millenniumsgenerasjonen... Det dere ikke klarer,
er å la gamlinger være gamle. Snart er de døde, ikke sant?
Slutt å få alle til å bevege seg like fort som dere.
Folk gjør et forsøk. Dette er greia med millenniumsgenerasjonen:
Dere er de verste menneskene noensinne.
Dere er de verste. Dere er noen helt grusomme folk.
Og jeg klandrer dere ikke. Det skyldes samfunnet dere lever i.
Dere har sosiale medier. Hver eneste lille tanke som dere får:
"Det skal jeg kommentere...!"
Hva slags stusselige rasshøl er dere?
Altså...
Hvis du tar mer enn tre selfier i uka, gjør slutt på det.
Tanken på å ta et fotografi av seg selv, er det ikke noe helt koko med det?
Og det er ille nok. Men det faktum at når du har tatt bildet, så tenker du:
"Andre vil kanskje se på dette."
Dere er faen meg de verste.
Jeg har prøvd å date dere. Det er faen meg et mareritt.
Jeg driter i hvor glatt hud du har. Jeg foretrekker en gamling med bedre holdning.
Man dater en fra millenniumsgenerasjonen...
Jeg hadde fine utflukter. Man dro til stranda og så på solnedgangen.
Nei, glem det. Solnedganger er ødelagt nå, fordi dere står i yogaposisjoner,
mens jeg står bak her og sier: "Tok jeg et bra bilde?"
Gud forby at jeg går forbi en vegg der noen har malt på vinger.
Da er hele dagen ødelagt.
Dette er greia... Dere er tidenes mest progressive generasjon. Det er sant.
Dere er tidenes mest progressive generasjon. Men tenk litt på dette:
Hver generasjon før dere har også vært tidenes mest progressive generasjon.
Det er ikke noe spesielt med dere.
En vakker dag, om rundt 40 års tid,
så blir dere de gamle og trangsynte.
Dere blir de gamle og trangsynte.
Du står der med vennene dine og sier: "Jeg forstår meg ikke på ungdommen i dag.
Da jeg var ung, hadde kvinner penis og menn hadde vagina.
Og det var helt normalt.
Men barnebarnet mitt identifiserer seg som en asiatisk kvinne
som vil være en svart mann og gifte seg med en robot. Uaktuelt!"
Så poenget mitt er...
Jeg kan ikke spise ost.
Så...
Det er ikke bra for meg. Så...
Jeg gikk på date med en jente. Vi har vært ute seks-syv ganger.
Vi dro på en restaurant med smaksmeny.
En fjong restaurant med Michelin-stjerne, med 11-12 retter.
Dette er et lurt knep. Ta med jenta og bestill en smaksmeny.
Hvis du er som meg... Jeg spiser for fort, og så må jeg sitte og se dem prøve...
Jeg tenker: "Hvor mye av det får jeg spist?"
Det fantastiske med fine restauranter er at samtalen aldri tar slutt.
For det er så mange retter. Man kan si:
"Jeg likte den retten. Jeg likte ikke rett nummer tre,
men jeg likte nummer syv. Hva kommer nå?"
Sånn holder man samtalen i gang.
Nå...
Jeg prøvde meg på denne vitsen i Kansas.
Veldig vanskelig å forklare...
...hvordan et ordentlig godt måltid er.
De kunne ikke fatte det. "Dere vet sånne fjonge restauranter?"
Jeg sa: "Tenk på det beste måltidet du har spist."
En fyr ropte ut: "Spareribs!" Og jeg svarte: "Ja, spareribs er godt.
Men tenk på et måltid som er enda bedre."
Han tenkte på saken, og sa:
"To spareribs!" Jeg bare: "Ja da!"
Så disse restaurantene...
...er jævlig pretensiøse.
Hver rett inneholder et skum, en reduksjon
og en mousse. Det er alltid et vaktelegg og en trøffel.
Alltid et vaktelegg. Hvorfor ikke bruke hønseegg?
Når jeg er i fjørfeavdelingen på butikken,
tenker jeg aldri: "Vaktel eller kylling? Hva blir det?"
Hvor faen kjøper de alle vakteleggene hen?
Og faktisk så er jeg ikke sikker på...
...om jeg har sett en vaktel.
Jeg har aldri vært ute og sagt: "Å faen, nå er vaktlene ute.
Best å sette inn bilen, så den ikke dekkes med vakteldritt. Jævla vaktler."
Det er alltid reduksjon, mousse og skum, samt et vaktelegg med trøffel.
Og første rett kalles for amuse-bouche.
Amuse-bouche står aldri på menyen. Poenget er at man skal spise den,
og den skal få deg til å skjønne hvordan resten av måltidet blir.
Man skal liksom tenke: "Oi! Vi spiser.
Nå skjønner jeg det. Dette er en liten del av noe større."
Det er som om dere før forestillingen dro på en mindre komiklubb
og så en fem minutters forestilling.
Da kan dere tenke: "Nå skjønner jeg hva Jim skal gjøre."
Det er alltid en fransk kødd som er kelneren.
Jeg kan si det på Netflix. Franskmenn er noen kødder.
Ser dere engang på? På fransk Netflix?
Det er uansett alltid en fransk jævel.
Han går ut, og første rett serveres alltid på en hvit skje av keramikk
med reduksjon, mousse og skum, og vaktelegg og noe oppå.
Han kommer bort til deg, og han er veldig nedlatende.
"Nå er det tid for amuse-bouche."
Så sier han: "Kjøkkensjefen har laget dette."
Man nikker og smiler. "Å, så bra. Kjøkkensjefen."
Egentlig burde man være drittsekk og si: "Kjøkkensjefen, sier du?
Hørte du det, vennen? Kjøkkensjefen lager mat i dag.
Jeg trodde at det var ryddegutten som hadde skjerpet seg. Nå blir det kos her!"
Så er han frekk nok til å si hvordan man skal spise.
Han sier: "Kjøkkensjefen anbefaler at du legger skjeen i munnen
og spiser alt på en gang,
og lar vaktelegget eksplodere over skum, mousse og reduksjon.
Og så svelger du."
Man burde jo si: "Takke faen for at du kom!
Jeg ville ikke ha visst råd.
En skje, sier du? En skje? Jeg ville ha..."
Man går gjennom det, og et par retter til.
Så er det alltid en rett som involverer...
Ingrediensene de bruker, er ikke ingrediensene som man vil spise.
Hvis man kjøper et svineprodukt på butikken for ens egne penger,
så er det liksom en svinekam eller en kotelett.
På disse restaurantene er det alltid: "Dette er nyren, og neglen til hoven.
Og du får svoren fra grisens øye, øyehulen på grisen."
Da tenker man: "Jeg får ikke nok øyehule i kostholdet."
Til slutt spiser man beinmarg. "Ante ikke at jeg er så glad i beinmarg!"
Og det er bare dritt. Det er usunt.
Jeg føler meg feitere etter...
Nå skal dere høre. Siden jeg filmer dette, så har jeg gått ned 3 kg på en uke,
bare ved å la være å spise.
Jeg stammer fra en lang slekt med tjukkaser. Jeg stammer fra tjukkaser.
Grunnen til at jeg går ned i vekt, er dere,
allmennheten, og deres kommentarer på internett.
Uten deres visdomsord hadde jeg vært en feit jævel.
Men takk og lov for at dere kom og mobbet meg som bare faen.
Jeg støtter ikke fat-shaming, men på en måte så gjør jeg det.
Egentlig liker jeg ikke skam.
Men jeg aner ikke hvorfor samfunnet vårt har utviklet seg slik
at tjukke folk er immune mot skam,
men all annen avhengighet i samfunnet rammes av skam.
Jeg så moren min spise seg selv i hjel. Jeg så det.
Hun gjemte mat, fortsatte å spise, nektet for det og døde av det. Jeg så det skje.
Men vi må liksom si til tjukkaser: "Vær stolt av deg selv. Du ser flott ut!"
Alle andre avhengigheter utsettes for skam.
Røyker man... Tror dere ikke at røykere føler skam?
Tror dere ikke at de puster inn røyk, og tenker:
"Jeg er en dritt. Jeg har barn. Hva faen gjør jeg med livet mitt?"
Vi trenger ikke at dere sier: "Du lukter vondt!
Du tar livet av deg selv! Gå ut! Der er det en avdeling for sånne som deg."
Eller kokainavhengige? Tror dere ikke at de føler skam?
Hver gang de drar en stripe, må de bokstavelig talt se seg i speilet.
Man roser ikke en metamfetamin- misbruker med skorper i ansiktet.
"Vær stolt av deg selv! Du lever et herlig liv!"
Men vi skal liksom se folk bli feite og rose dem for det? Glem det!
Burde være som røyking. Når en feit jævel kommer inn i donut-sjappa,
bør personen bak disken kunne si: "Den må du spise utendørs."
Så går de ut med donuten...
De har sin egen avdeling. Gjør den liten, så de blir motivert.
Da kan de stå der med resten av tjukkasene og tenke:
"Husker dere da vi fikk spise på fly?"
Uansett så fortsetter vi gjennom menyen. Rett nummer fem.
Fjonge restauranter har alltid en gåseleverrett. Det er jævlig deilig.
I årevis ante jeg ikke hva det var. Jeg bare likte den smøraktige kjøttgreia.
Så fikk jeg se en video. Vet dere hvordan det lages?
De tar en gås og tråkker på føttene dens. Så drar de opp halsen, sånn.
De bruker en gåselevertrakt, en trakt med et langt rør.
Den stapper de ned i halsen på gåsa, så den ser ut som en sverdsluker.
Så tvangsfôrer de gåsa med korn dag og natt.
Deretter binder de igjen munnen på gåsa, så den ikke kan kaste opp.
På grunn av dette får gåsa skrumpelever.
Leveren blir feit og gul. Og det skaper den smøraktige smaken.
Det store spørsmålet er...
...hvem var den første som fant ut det?
Hvem var den første som traff kompisene sine og sa: "Hei, gutta?
Jeg torturerte gjess...
...som vanlig.
Og dere vil ikke tro de deilige bivirkningene!"
Jeg liker ikke dyreplaging.
Men hvem mener at vi ikke burde foreta testing på dyr?
Ja da.
De er det vi kaller "jævla idioter".
Hvis du er et helvetes kjøtthue som klappet nå...
"Slutt med testing på dyr!" ...så er du en kødd.
Jeg synes ikke at vi bør teste på dyr for noe så overfladisk som sminke.
Men når det gjelder medisiner, hvilket alternativ har dere?
La oss tenke på noe enkelt som en salve mot kviser.
Man kan ikke bare ta en agurk...
...smøre salven på agurken og skrive: "Ingen endring på agurken.
Klar for mennesker."
Nei, man må begynne med en mus.
Smør på musa, og den går i oppløsning.
"Første salve er ikke bra."
Så tar man en ny salve. Musa formerer seg som en mogwai som har fått vann på seg.
"Bedre enn første salve.
Fremdeles ikke bra."
Så får man en som virker. Man skriver: "Den var bra."
Så tar man en rotte. Så tar man en kanin. Så en katt, en hund og en primat.
Deretter en uteligger, en student og så oss.
Sånn får vi medisin.
Vi går videre til sjette rett.
Kelneren kommer med en vogn. Denne har en kuppel oppå.
Han dukker opp med greia med kuppelen.
Han bar den andre maten, men denne må ha ei tralle.
Han tar den av, og der ligger det masse ost.
Han sier: "Neste rett er fromage."
Det liker jeg ikke. Jeg liker at han kalte det fromage.
Det er en bagatell, men det plager meg.
Han gjorde det for å gjøre opplevelsen mer fransk.
Han kunne ha sagt "ost". Han kan ordet "ost".
Han sa resten på engelsk, men han måtte liksom si fromage. Ikke faen!
Mener dere at han har lært hele det engelske språket,
men bare mangler ett ord?
Jeg liker det ikke.
Jeg skal være ærlig. Dette blir filmet, og jeg sier det gjerne til hele verden.
Den gruppen i samfunnet som jeg hater mest...
...er italienskamerikanere.
Og... Dette er et komishow.
Hvis det er noen italienskamerikanere her i kveld,
så skal dere vite at dere ikke er velkomne.
Dere er en vond og jævlig gjeng.
Velg en aksent. Enten italiensk eller amerikansk, men ikke begge deler.
På en italiensk restaurant virker kelneren normal, men så forvandler han seg.
Fyren sier: "Smaker maten godt? Den er god, ikke sant?
Mora mi pleide å lage den med mozzarella..." Og du bare....
"Hva faen skjedde med det ordet der?" Som om han fikk slag midt i ordet.
Mozzarell… Faen heller!
Derfor må jeg rose asiatene.
Jeg liker asiater.
De velger en aksent og holder seg til den.
Asiatene blir enten fullstendig asiatiske, eller amerikanske. De bytter ikke på.
Kelneren på en asiatisk restaurant sier ikke:
"Smaker det godt? Prøv med litt soy-soy!" Det skjer ikke.
Så gratulerer, asiater.
Uansett så dukker han opp med den jævla ostevogna.
Det er noen myke oster der. Camembert, Brie og sånt.
De farligste ostene av dem alle.
Jeg ser på osten. Jenta kjenner ikke til tilstanden min.
Jeg ser på ostene, jeg ser på ham, og sier: "Hvor lenge...
...varer resten av måltidet?"
Han svarer: "Kanskje 20 minutter."
"20 minutter. Jeg må kjøre i et kvarter.
Kjør på med fromage!"
Så jeg tok en stor ostetallerken og herjet vilt med den. Jeg spiste alt.
Det kom et par retter til. To dessertretter.
Den ene dessertretten kunne like gjerne ha blitt kalt "laktose".
Laktose-smuldrepai ved siden av laktose- skum, med laktosereduksjon og iskrem.
Så frysetørret de litt laktosepai ved bordet og strødde den oppå.
Jeg så på den og tenkte:
"Har man sagt A, får man si B."
Og jeg spiste den skålen med laktose også.
Det jeg ikke fortalte, er at jenta som jeg var på date med, var småvokst.
Hun hadde gitt opp etter sjette rett.
Jeg spiste også hennes tallerken med fromage.
Og hennes skål med laktose.
Laktose strømmer nå gjennom blodårene mine.
Jeg lever på lånt tid.
Jeg sitter der og bare vet... Jeg tenker: "Her går det bra."
Jeg hører på henne. "Å, så interessant."
Så kommer kelneren og spør:
"Har dere lyst på kaffe?" Og jeg bare: "Nei!
Bare regningen, takk."
Jeg får regningen. Så skal vi hjem til meg.
Vi hadde vært på date før, og da dro vi alltid hjem til henne.
Nå skulle hun hjem til meg for første gang.
Det var jeg glad for. Jeg vet hvor toalettene er der,
jeg kan avstandene. Det var mye på gang.
Og siden hun skulle overnatte hos meg, sa hun:
"Vi må innom apoteket...
...for det er en salve jeg trenger. En type lotion."
Jeg sa: "Som du trenger?
Sikker på at du ikke bare har lyst på den?"
Hun svarte: "Nei, jeg trenger den."
Jeg sa: "Jeg vet ikke om du vet forskjellen på å ønske og å trenge.
Hvis du trenger den, så betyr det at du dør...
...hvis du ikke har den. Så trenger du den egentlig?"
Og hun sa at hun trengte den. Så vi kjørte til apoteket.
Vi kommer dit. Vi går inn på et Rite Aid-apotek.
Der er det en hel vegg full av salver og den slags.
Siden hun trengte den, trodde jeg at hun visste hvilken.
Men hun ser bare sånn på dem.
Og jeg gjør "jeg må drite på meg"-trinnene.
Og hun klarer ikke å velge.
Hun må tydeligvis ha en lotion.
Jeg forstår ikke hva som er greia med kvinner og lotion.
Jeg har bodd sammen med seks kjærester i livet mitt.
Til sammen har jeg bodd med seks kvinner. Og alle seks har forlatt meg.
Og før eller senere kommer jeg til å klandre meg selv.
Men ikke i dag.
Altså...
Hver eneste kvinne som jeg har bodd sammen med, har et kveldsritual, der de...
Jeg har et ritual ved leggetid. Jeg tisser, pusser tennene og legger meg.
Nylig har jeg funnet ut at det kan gjøres samtidig.
Jeg tisser, pusser tennene og spytter ut. Sånn.
Men dere kvinner går inn på badet i 20 minutter og lukker døra.
Så kommer dere ut. Det siste dere gjør, er å gni på noe her.
Så gjør dere sånn.
Så går dere til sengs og sier hva jeg har gjort galt.
Det er rutinen deres om kvelden.
Jeg aner ikke hva som foregår på det rommet...
Jeg er ikke sikker, men jeg antar at dere dekker hele kroppen
med en type lotion som dere mener er avgjørende for deres eksistens.
Jeg er 42 år gammel.
Jeg går med sminke på jobb. Når jeg er på tv, sminker de meg.
Jeg tørker det ikke av. De gir meg et håndkle, men jeg bare: "Glem det."
Den forsvinner i løpet av uka, og så får jeg mer.
Utenom det har jeg brukt solkrem.
Men jeg har aldri brukt noe annet i ansiktet. Ikke i hele mitt liv.
Jeg er antakelig alkoholiker.
Jeg pleide å røyke mye.
Jeg har vært kokainmisbruker.
Og huden min er faen meg plettfri.
Vil dere vite hvorfor?
Fordi huden min lærte i tidlig alder...
...at den ikke kunne stole på meg.
Huden visste at jeg ikke kom til å hjelpe til, så den bare: "Greit...
Vi må produsere våre egne oljer hvis vi skal ha alt på stell."
Mens kvinnehud... Hver dag er kvinnehud sånn:
"Jeg har ikke fått min spesielle krem!"
Derfor eldes dere så fryktelig.
Jeg kommer ikke med så mange kvinnefiendtlige vitser som før,
men tar med en i ny og ne.
Det er pussig. Jeg fortalte dem oftere før i tiden. Men i samfunnet vårt
begynte folk å bli sure på meg. De skjønte ikke at jeg bare spøkte.
Selv om det i stillingsbeskrivelsen min sto...
...at jeg muligens bare spøkte.
Av en eller annen grunn er komikere blitt den store folkefienden.
Hver gang dere ikke liker en vits, skriver dere alle: "Hvorfor sa du det?"
"Hvorfor fortalte du den vitsen?" "Jeg trodde at den skulle være morsom."
Det er helt latterlig. Jeg får problemer nå for ti år gamle vitser.
Folk ringer: "Du fortalte denne vitsen!"
Jobben vår som komikere er... Hvis streken går her,
så er jobben vår å gå helt bort til streken.
Å ta sjanser. Det er et sjansespill.
Men hva skjer med sjansespill? Man vinner ikke hver gang.
Ellers hadde de ikke kalt det "sjansespill".
Uansett så går vi helt bort til streken, og det er greit.
På showene har jeg vitser som har sluppet forbi forskrifter og advokater,
og likevel havnet på Netflix.
Så ser dere på ti år senere og blir sinna. Vel, dra til helvete!
For da jeg fortalte vitsen,
så gikk streken her, og det var sosialt akseptabelt.
Nå har dere flyttet streken tilbake hit, så jeg går ikke dit lenger.
Men dere kan ikke bli sinte for å ha flyttet streken da vitsen var her borte.
Og så våger dere å be meg om å be om unnskyldning for en vits.
Men jeg ville at vitsen skulle fungere. Enkelte ganger fungerer ikke vitsen.
Da spør folk hvorfor.
"Jeg prøvde å få vitsen til å fungere, men den funket ikke, og nå er dere sure."
Det er som hvis en pilot styrter flyet inn i en fjellside.
Man spør ikke: "Hvorfor gjorde du det?"
Da sier han: "Planen var å lande flyet trygt.
Jeg mislyktes med jobben. Men jeg våknet ikke den morgenen og tenkte: 'Styrt!'"
Jeg så på Dave Chappelles komishow. Jeg syntes at det var dritbra.
Det var dødsmorsomt.
Og folk ble opprørt. De ble opprørt av ulike vitser.
Nå skal dere høre... Jeg likte ikke hver eneste vits i showet hans.
Noe av det som han sa, var jeg ikke enig i.
Men vet dere hva som hendte? Da jeg så på vitsene jeg ikke likte,
så taklet jeg det, for jeg er ingen jævla pingle.
Og så hørte jeg på de som jeg likte.
Han sa at han trodde at Michael Jackson ikke pulte unger.
Jeg tror at Michael Jackson pulte unger.
Der har jeg og Dave forskjellig syn.
Mange sluttet å høre på Michael Jacksons musikk. "Jeg vil ikke høre på den mer."
Jeg hører på den.
Men jeg hører bare på Jackson 5.
For hvis han pulte unger da, var det bare eksperimentering, og det er helt greit.
Jeg går helt frem til "Blame It on the Boogie". Da gir jeg meg.
Altså...
Det jeg prøver å si, er...
Hun klarte ikke å velge salve.
Hun ser på de ulike salvene, mens jeg tar "må drite på meg"-stegene.
Jeg tenker: "Faen heller, jeg må drite."
Det er et toalett på apoteket, så jeg stikker dit.
Men nå må jeg fortelle dere
at jenta har bakterieskrekk. Det er en viktig del av fortellingen.
Enkelte i salen identifiserer seg kanskje som bakteriofobe.
Til de menneskene... Dra til helvete.
Jeg har aldri møtt et interessant menneske som har bakterieskrekk.
Dere er kjedelige drittsekker som alltid sier at dere har bakterieskrekk.
Å ha bakterieskrekk gjør mye av innsatsen for deres bedritne personlighet.
Hvordan våger dere å tro at vi er syke?
Når vi håndhilser, sier dere: "Jeg kan ikke, for..."
Når man lager mat sammen, og man hiver noen rester i søpla
og spør: "Kan du ta ut søppelet?"
"Skulle gjerne ha gjort det, men jeg kan ikke.
For jeg har bakterieskrekk."
Da sier du: "Vi elsker det." Man slikker søpla...
Dere er ikke spesielle.
Og apropos... Folk med peanøttallergi kan dra til helvete.
Jeg sier ikke at det ikke finnes folk med alvorlig peanøttallergi.
Det finnes folk som kan dø hvis de spiser en peanøtt.
Men det jeg sier, er at det er faen meg ditt problem!
Vi andre trenger ikke å bli innblandet.
Har dere noen gang vært på fly, og så sier de:
"På dagens flyging serverer vi ikke peanøtter,
da det er en person om bord med alvorlig peanøttallergi."
Man tenker: "Greit. Ikke gi det til dem, da."
Hvor svak viljestyrke har de? "Den dreper meg, men den er så god og salt..."
Hva tror de at vi andre kommer til å gjøre?
At vi går til flyvertinnen og spør: "Hvem er allergisk?"
Hva skjer hvis noen ved siden av spiser en peanøtt?
Tror dere at peanøttpartikler kommer gjennom lufta?
De flyene flyr frem og tilbake hele dagen.
De blir knapt nok rengjort.
Tror dere at de bruker en spesiell peanøttfjerner og fyller lufta?
Vet dere hva jeg gjør? Når jeg flyr og de serverer peanøtter,
så tar jeg seks-syv peanøtter og stikker dem nedi setet.
Og hvis noen dør, så blir jeg den første til å si: "Jeg tok feil."
Jeg sa at jeg dro en kvinnefiendtlig vits,
og at jeg nå ikke vet om folk skjønner at jeg bare tuller.
Det er blitt veldig rart med denne spenningen når det gjelder rett og galt.
Jeg tok et fly nylig.
En kvinne prøvde å legge en koffert i bagasjerommet, men hun klarte det ikke.
Jeg gikk for å hjelpe henne. Hun bare så på meg, og sa: "Nei..."
Jeg fikk problemer fordi jeg var snill. Det var mitt eneste trekk.
Jeg åpnet dører, jeg løftet bagasje, jeg reiste meg for gravide på bussen.
Det var faen meg showet mitt.
Men siden jeg prøvde å hjelpe henne, så er hun...
Er hun sinna på meg? Var det liksom noe patriarkalsk jeg gjorde,
der jeg kan løfte bedre enn deg? Jeg ba henne drite og dra.
Og...
Hun var bare en kvinne med Parkinsons, og hun trengte hjelp.
Men det scenariet kunne ha vært annerledes.
Jeg var på kino med sønnen min. Vi så på...
For noen år siden så vi Ghostbusters, den nye med kvinner i rollene.
Sønnen min var fire år da.
Han så på meg og sa: "Denne filmen er ikke like god som den andre Ghostbusters."
Jeg svarte: "Hold kjeft!
Sånt får du ikke si. Denne filmen er like god som den andre Ghostbusters.
Vi snakker om det i bilen."
Ved nærmere ettertanke...
...så var ikke filmen like bra.
Det var en bedriten film.
Den var ikke morsom, actionscenene var ikke bra... Filmen var noe dritt.
Ikke fordi det var kvinner i den. Den var dritt fordi den var dritt.
Paul Feig regisserte også Bridesmaids, en av mine ti yndlingskomedier.
Skuespillerne var med i den filmen. De har laget bra filmer før. Denne slo bare feil.
Men det rare var at ingen gadd å se filmen, og plutselig
så var menn noen kvinnefiendtlige svin fordi filmen ikke gjorde det bra.
Nei! Den gjorde det dårlig for kvinner heller ikke så den.
Hvis dere hadde dratt og sett filmen, ville den ha blitt en suksess.
Men dere så den ikke. Så ble dere sinte på oss fordi vi ikke så den.
Men hvorfor? Det er en actionkomedie.
Hvis dere hører med markedsføringsfolk som snakker om å selge ting,
så blir actionkomedier hovedsakelig sett av menn.
Det kan være enkelte unntak, men hovedsakelig er det menn.
Lurer dere på hvorfor? Fordi vi er morsomme og vi gjør ting.
Og kvinner liker drama, for dere skaper drama.
Så poenget mitt er...
Slutt å lage filmene våre på nytt! La dem være!
Vi lager ikke deres filmer på nytt.
Brad Pitt og George Clooney går ikke sammen om å lage
Mystic Pizza of the Sisterhood of the Ya-Ya Fuckhead Travelling Pants-filmen.
Vi lar dritten deres være.
Selv om enkelte filmer burde lages på nytt med andre skuespillere.
En favorittfilm fra barndommen var Hvordan bli kvitt sjefene.
Dolly Parton, Lily Tomlin, Jane Fonda. Fantastisk. Den holder mål selv i dag.
Om tre kvinner med et svin av en sjef. Det er passende i dag. Sjefen er et svin.
Så de doper ham ned, kler på ham BDSM-klær
og henger ham fra taket i garasjen i tre uker. Det er en morsom film!
Den burde lages med mannlige skuespillere. Det er en kvinne i maktposisjon...
De ansatte liker det ikke, så de doper henne ned, kler henne i BDSM-klær
og henger henne fra taket i garasjen. Det er en morsom film.
En annen film som må spilles inn på nytt:
Brokeback Mountain.
Den filmen... Det trengs!
I originalen var det to karer som jobbet i villmarken og ikke hadde mer å snakke om.
Så de gikk inn i et telt og pulte hverandre i ræva.
I min film er det to unge jenter.
De jobber i villmarken og gjør mannfolkarbeid. De kjeder seg,
så de går inn i et telt og fingerpuler hverandre.
Min utgave trenger ikke et telt engang.
Noe som skjer med filmer for tiden...
Vi er sikkert enige om dette. Vi har fått nok av blackface.
Slutt med det. Folk liker det ikke.
Hvis du skal kle deg ut og vurderer å sminke deg svart...
...så la være.
Det er mye enklere å la være.
Man trenger ikke å gjøre noe!
Da sparer dere tid.
Poenget er at skuespillere i dagens filmer...
Vi er nok enige om at man ikke skal spille en annen rase.
Det er som da Mickey Rooney spilte asiat i Frokost hos Tiffanys.
Man må bare spille noen av sin egen rase. Det er vi nok alle enige om.
Nå forekommer det at homofile blir sure hvis heterofile spiller homofile på film.
Jeg er usikker, men jeg er åpen for diskusjonen.
Men dette gjør meg jævlig forbanna...
Taron Edgerton, eller Egerton...
Han spilte Elton John og Eddie the Eagle.
To av de styggeste jævlene noensinne.
Men han er kjekk. Det liker jeg faen meg ikke!
Han spiller uglyface.
Hvor mange stygge skuespillere ville ha likt den muligheten?
Må de pene menneskene ta absolutt alt?
Charlize Theron legger på seg 15 kg, og folk sier: "Så modig!"
Vet dere hva som er modig? Å være stygg hver eneste dag!
Så jeg bestemte meg for å gå på do. Og jeg går...
Hun spør: "Hvor skal du?" Det er ingen vits i å lyve mer, så jeg bare sier:
"Jeg må drite på meg."
Hun sier: "Hvis du driter på et offentlig toalett, så puler jeg deg aldri mer."
Jeg tenkte...
"Det var et bra argument. Nå har vi et dilemma her."
Så jeg sa: "Greit, men skynd deg."
Nå tar jeg "Jeg må drite på meg"- joggingen. "Kom igjen.
Velg en salve. Bare velg. Alle salvene er bra."
Hun skyndte seg ikke, så jeg gjorde det som alle menn har gjort.
Enkelte menn her har sikkert gjort det i kveld.
Sånn skynder man på kona eller dama. Alle menn gjør dette. Vårt spesialknep.
Vi går ut... og vi setter oss i bilen.
Og vi tenker: "Dette sender et tydelig budskap."
Kvinnene tenker sikkert: "Gudskjelov at han satte seg i bilen."
Jeg sitter altså i bilen, og jeg lener meg helt tilbake sånn. Helt ned.
Jeg prøver å puste meg gjennom det, som på et svangerskapskurs.
Jeg sitter sånn fordi teorien min er at hvis jeg ligger flatt,
så kommer ikke dritten ut like fort, på grunn av tyngdekraften.
Hvis jeg sitter oppreist, faller dritten lettere ut.
Og når jeg sitter sånn, klemmer jeg rumpeballene sammen.
Hvis dritten kommer forbi lukkemuskelen, så kommer den ikke forbi sperringen
som dannes når jeg klemmer rumpeballene sammen. For jeg er faen meg et geni.
Og jeg sitter der og ser på henne gjennom vinduet til apoteket.
Og hun velger salven. Men så stanser hun et øyeblikk.
Hun henter enda en salve. Jeg må skynde på henne, så jeg tuter.
Hun ser på meg med et sint blikk. Så går hun til disken. "Bra, hun kommer."
Så støter hun plutselig på en venn.
De begynner å prate. Jeg tenker at jeg må øke presset.
Jeg rullet ned vinduet og lente hodet ut.
Hver gang skyvedørene åpnet seg sånn...
...så ropte jeg: "Jeg kommer til å drite på meg!
Jeg kommer til å drite på meg!"
Jeg glemmer at jeg har vært på tv.
Det er ikke noe jeg tenker på jevnlig.
Jeg roper: "Jeg kommer til å drite på meg!"
En 14-åring går forbi på skateboard og sier: "Lykke til med det, Jim."
Jeg roper at jeg driter på meg.
Til slutt kommer hun ut, setter seg i bilen, og er åpenbart sur.
Med god grunn. Jeg har ropt: "Jeg kommer til å drite på meg."
Og tutet.
Hun sier: "Jeg kan ikke fatte..." Jeg svarer: "Ingen tid til å krangle!
Dette er ikke en øvelse!"
Og jeg skrenser ut av parkeringsplassen.
Jeg suser gjennom trafikken i Ventura. Hun holder seg fast. Salven flyr rundt.
Jeg ser en McDonald's. Jeg snur meg til henne og spør:
"Får jeg lov til å drite på McDonald's?
De er kjent for å holde toalettene sine rene.
Jeg skal ikke sitte på setet engang. Jeg skal bare sveve og sprøytelakkere."
Til svar fikk jeg et klart "nei".
Jeg måtte velge.
Huset mitt er fem minutter unna. Hennes er tre minutter unna.
Jeg bestemmer meg. Jeg må hjem til henne for å nå det i tide.
Dette er vanvittig irriterende. Jeg tenker på det hver dag.
Hvis vi hadde dratt dit med en gang, hadde vi ikke måttet stanse og kjøpe salve.
Uansett så kommer vi hjem til henne. Hun har en lang oppkjørsel.
Jeg parkerer. Jeg er allerede sånn: "Kom igjen! Kom igjen!"
Hun har nøklene, så det hjelper ikke å løpe.
Hun bare rusler i høyhælte sko, og leter i håndveska.
Jeg bare: "Kom igjen!"
Hun er ikke lenger sinna. Hun synes bare at det er gøy.
Hun bare ler. Vi kommer til døra.
Dere vet når dere virkelig har vært nødt til å drite?
Det kan ha tatt fem minutter eller fem timer.
Men det var en tidsperiode der dere var desperate etter å drite.
Så havner dere innen fire meter fra toalettet.
Og rumpehullet begynner å gi seg selv en belønning...
...for alt slitet som man har gjort.
Rumpehullet sier: "Ja da! Vi klarte det!
Vi gjorde det som et lag! Det er det jeg liker best! Vi gjorde det sammen!"
Når man kommer seg på do, er det...
Man setter seg aldri sånn...
Nei! Hvorfor er det alltid som at man så vidt rekker det?
Man er ikke så heldig. Det finnes ikke så mange sammentreff i verden...
...at man alltid så vidt rekker det.
Men rumpehullet har sin egen hjerne og en pavlovsk reaksjon.
Uansett... Jeg løper frem til døra og sier: "Kom igjen!"
Jeg roper virkelig. Hun går frem, tar ut nøklene og ler.
Hun skal stikke nøkkelen i døra og mister nøklene.
Nøklene treffer bakken...
...og jeg driter på meg.
Og dette er ikke bare en liten varselsprut:
"Rolig nå. Det er mer der dette kommer fra."
Og det var ingen full evakuering heller. Det var ikke helt...
Det var så rart. Det kom dritt ut av meg i et jevnt tempo. Bare...
Ingen dytting.
Alt fra flytende til fast, og alt som finnes imellom.
Og jeg hadde gått fra panikk til en slags ro...
...som kom over meg.
Og buksa fylles opp.
Og lufta er med en gang full av lukten av menneskeavføring.
For første gang får hun ræva i gir og roper: "Å faen!"
Hun tar nøklene...
...og jeg sa: "Å nei, da.
Ingen vits i å skynde seg nå lenger.
Ta tiden du trenger."
Før jeg drar, skal jeg fortelle en kjapp, liten historie.
Moren min døde for noen måneder siden,
og da moren min døde... Altså, moren min var aldri...
Hør her... Moren min var ikke morsom.
Hun eide ikke humor. Hun syntes ikke at jeg var morsom.
Hun så aldri på og sa: "Det var morsomt."
Men hun støttet meg alltid.
Hun var den eneste i livet mitt... Jeg gjorde så mye narr av mora mi.
Jeg kalte henne Gunta. Hun var offeret for så mange vitser.
Og det skal hun ha: Hun klaget aldri. Ikke én gang.
Ikke en eneste gang.
Så...
Jeg vil gjerne fortelle en historie der hun fremstår som litt kulere.
Da jeg var 13 år og broren min 17 år,
så var vi hjemme og så på Star Wars.
Jeg satt i lenestolen og broren min på sofaen.
Min bror Scott er helt gæren. Han ser på meg og sier: "Jim, hent en cola."
Jeg bare: "Hent en cola sjæl. Jeg gidder ikke."
Da sier han: "Hent en cola, ellers pisser jeg på teppet."
"Hva?"
"Hent en cola, ellers pisser jeg på teppet."
"Jeg henter ingen cola, for faen."
"Vil du heller at jeg bare skal pisse på teppet?"
"Det er vel det jeg sier, ja."
Og broren min går ut på stuegulvet, og stiller seg foran meg...
...drar frem kuken og pisser på teppet. Og han ser på meg og sier:
"Jeg skjønner ikke hvorfor du bestandig må lage så mye kvalm.
Det hadde vært så enkelt å hente en cola. Men nei, da. Jim må være vanskelig."
Så rister han kuken, stikker den vekk,
går tilbake og legger seg ned. Og dette er helt vanvittig:
Han får ingen cola.
Jeg sitter der i 40 varmegrader, uten noe klimaanlegg,
med en dampende pytt med urin midt i stua.
Vi har begynt på Jediridderen vender tilbake.
Mamma kommer inn og gjør det som foreldre gjør når de ikke finner ord.
Hun går inn og ser urinen midt på gulvet, og hun spør: "Hvorfor?
Hvem ville ha...? Hvorfor?"
Så sa hun: "Hver eneste jævla dag skjer det noe nytt. Hver eneste dag."
Så sa hun: "Hvem gjorde det?"
Jeg ville ikke få trøbbel så jeg sa: "Det var Scott."
Hun så på Scott og sa: "Hvorfor gjorde du det?"
Han sa: "Jeg ba Jim om å hente en cola, ellers så skulle jeg pisse på teppet."
Og mamma snudde seg mot meg og...
"Hvorfor hentet du ikke en cola? Du vet at han er gæren."
Mine damer og herrer, tusen takk.
Ha det bra. Det har vært hyggelig.
Tekst: Tore Fossheim