Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫גבירותיי ורבותיי, ג'ים ג'פריס!‬
‫שלום, בוסטון!‬
‫מה שלומכם? תודה. אתם דופקים את הראש?‬
‫אני לא שותה אלכוהול. יש לי מים.‬ ‫אני לא יכול לשתות אלכוהול כמו פעם.‬
‫פעם הייתי שותה אלכוהול כל יום.‬
‫חמישה משקאות, כל יום, שבעה ימים בשבוע,‬
‫כלומר, 35 משקאות בשבוע.‬
‫אני מוגדר כאלכוהוליסט ‬ ‫לפי מנהל המזון והתרופות.‬
‫עשרים משקאות ומעלה ‬ ‫נחשב מבחינתם אלכוהוליסט.‬
‫שטויות.‬
‫מדובר בפחות משלושה משקאות ליום!‬
‫צריכה סבירה של אלכוהול.‬
‫מותר לשתות שלושה משקאות ביום,‬ ‫אין שום בעיה עם זה.‬
‫אתם לא מתמכרים.‬
‫שתי שורות קוק ליום זו לא התמכרות.‬
‫מדובר בפחות מגרם לשבוע.‬
‫הפסקתי לשתות המון אלכוהול משום שפתחתי בירה‬
‫והבן שלי, שהיה בן חמש בזמנו, ‬ ‫הסתכל עליי ושאל,‬
‫"אבא, חזרת לשתות אלכוהול?"‬
‫אני כזה, "איפה לעזאזל‬ ‫שמעת דבר כזה, חתיכת...?"‬
‫ברור לי שהוא שמע את זה ‬ ‫מהאישה שקיבלה ממני בית...‬
‫בקיצור, הפחתי באלכוהול,‬
‫משום שאני אבא טוב.‬
‫עכשיו אני שותה אלכוהול יום אחד בשבוע,‬
‫אבל עדיין 35 משקאות.‬
‫הלחץ החברתי עשה את שלו.‬
‫לכן אם אתם רואים ב-21:00 אישה בת 35‬
‫מתוקתקת,‬
‫מתנדנדת מצד לצד עם הנעליים בידיים‬
‫ומקיאה בסמטאות, אל תרחמו עליה.‬
‫היא בסך הכול אימא טובה.‬
‫מצאה לעצמה זמן פנוי.‬
‫מלכת אנגליה שותה ארבעה קוקטיילים ביום.‬
‫שווה ערך לשמונה משקאות רגילים.‬
‫במילים אחרות, היא אלכוהוליסטית אחושרמוטה.‬
‫לא פחות.‬
‫אותי מעניין לדעת אם כשהיא שיכורה‬ ‫היא נחמדה או מניאקית.‬
‫אם אחרי הקוקטייל השלישי,‬ ‫היא מתחילה להסתובב בארמון ולקרוא...‬
‫"פיליפ!‬
‫פיליפ!"‬
‫ופיליפ כזה, "זין, ליזי שוב התחילה.‬
‫תכינו את הלנד רובר שלי."‬
‫היא מסתובבת וקוראת, "פיליפ!"‬
‫היא נכנסת לחדר אחד‬
‫חוזרת עם כתר על הראש ואומרת,‬
‫"אני נראית כמו הכסף."‬
‫אני חייב לספר לכם סיפור.‬
‫אבל לפני כן, חשוב לציין‬ ‫שאני לוקה באי-סבילות ללקטוז.‬
‫במילים אחרות, אני לא...‬
‫סובל לקטוז.‬
‫אם אני אוכל לקטוז,‬
‫אחרי ארבעים דקות, מדוד על השעון,‬
‫אני מחרבן במכנסיים.‬
‫זה נשמע חמור יותר מאי-סבילות, נכון?‬
‫אני מחרבן במכנסיים.‬
‫תחשבו נגיד שאתם מסתובבים בקבוצות.‬
‫קבוצות של שלושה-ארבעה חברים ‬ ‫שאתם מבלים איתם.‬
‫אחר כך יש קבוצות חיצוניות.‬
‫איזה שמוק מהקבוצה שלכם הביא חברים מהעבודה.‬
‫ובכל קבוצה יש את השמוק‬
‫שאתה פונה לחבר טוב ‬ ‫ואומר לו, "אני לא סובל אותו."‬
‫אבל לא בקטע שאם הוא יתקרב אליך,‬
‫תחרבן במכנסיים.‬
‫בקיצור, שני האויבים המושבעים שלי...‬
‫ככה אומרים?‬
‫שני הדברים שעושים לי רע...‬
‫הם גלידה וגבינה.‬
‫עכשיו, תקשיבו למה החיים שלי הם טרגדיה.‬
‫גלידה וגבינה הם גם הדברים שאני הכי אוהב.‬
‫לא תמיד לקיתי באי-סבילות לקטוז.‬
‫זה קרה ביום הולדתי ה-35. היום אני בן 42.‬
‫ישבתי לאכול עוגת גלידה,‬
‫ההזמנה הקבועה שלי. טרפתי אותה‬ ‫ואז אלוהים הסתכל עליי ואמר,‬
‫"איך הולך עם הבדיחות האתאיסטיות, שמוק?"‬
‫עכשיו אסור לי לאכול גלידה וגבינה.‬
‫אז ככה...‬
‫אני עדיין אוכל גלידה וגבינה.‬
‫על אף שאני יודע בוודאות שאחרבן במכנסיים,‬
‫אני שם זין ואוכל בכל זאת.‬
‫את האמת, אחרי ארוחות כבדות‬
‫אני אוכל מנת גלידה‬
‫כי אני יודע שאחרבן הכול...‬
‫אני גאון.‬
‫זו דיאטת ג'פריס. ‬ ‫אתם יכולים לנסות אותה בבית.‬
‫בקיצור, אני עדיין אוכל גלידה וגבינה,‬
‫אבל לא בחיק הטבע.‬
‫בחיים לא תראו אותי בטיילת עם גביע גלידה.‬
‫לא. אני אוכל אותן בבית,‬
‫בקרב אנשים שאוהבים ומכבדים אותי.‬
‫במקום שאני יודע איפה יש בו שירותים,‬ ‫כמה נייר טואלט נשאר,‬
‫אני מוכן ומזומן.‬
‫על אף שאני לוקה באי סבילות לקטוז,‬
‫אפשר לומר שאני עדיין סובל אותו.‬
‫בדיוק כמו שאבא שלי...‬
‫לא שונא הומואים...‬
‫הוא פשוט לוקה באי סבילות כלפיהם.‬
‫אבא שלי גבר בן 78 מהאזור הכפרי באוסטרליה‬
‫ובילדות, שמעתי אותו פה ושם ‬ ‫זורק הערות הומופוביות. ‬
‫כשהוא היה צעיר, להיות הומו היה מחלת נפש.‬
‫הוא תוצר של הסביבה שלו.‬
‫אבל לפני שנתיים, אוסטרליה ערכה משאל עם‬
‫בנוגע לנישואים חד-מיניים ‬ ‫ואבא שלי הצביע בעד.‬
‫משום שישבתי לדבר איתו‬
‫והסברתי לו שזו הבחירה הנכונה. אבא שלי ענה,‬
‫"טוב, גם להם מגיע להיות אומללים כמונו."‬
‫עכשיו, משום שאבא שלי חשב כמו אדם מתקדם‬
‫בפעם הראשונה בחיים שלו, ‬ ‫הוא חי בסרט שהוא אדם נאור.‬
‫אבא שלי אומר משפטים כאלה:‬
‫"אין לי בעיות עם ההומואים,‬
‫הם יכולים לעשות מה שהם רוצים,‬ ‫בבתים שלהם, בדלתות סגורות,‬
‫כל עוד הם לא מנסים לערב אותי."‬
‫ואני תמיד שואל, "אבא, הם מנסים לערב אותך?"‬
‫יש מצב...‬
‫ששני הומואים בפרברים הפנימיים של סידני,‬
‫אחד קשור למיטה ותקוע לו מחסום פה,‬
‫השני משמן את היד לפני דחיפת אצבעות,‬
‫ורגע לפני החדירה, הבחור שקשור צועק...‬
‫והבחור השני שואל, "מה קרה?"‬
‫"אולי כדאי שננסה לערב את גרי ג'פריס."‬
‫"רעיון מבריק, למה לא חשבתי עליו?"‬
‫הוא משחרר אותו.‬
‫הם נכנסים להונדה סיוויק ודופקים גז.‬
‫יום שישי בערב בסידני, יורד גשם,‬
‫צריך להקיף את הנמל, הפקקים מזעזעים.‬
‫לוקח להם שעה ורבע. ‬ ‫הם מגיעים לבית של אבא שלי.‬
‫אבא שלי יושב לצפות ברוגבי.‬
‫הוא שומע דפיקה בדלת.‬
‫"זו הפעם השנייה החודש.‬
‫אמרתי לכם לא לערב אותי."‬
‫הופעתי בסידני מוקדם יותר השנה ‬ ‫והרצתי את הקטע הזה.‬
‫אבא שלי היה בקהל,‬
‫הוא הגיע עם כל חבריו מהכדורת.‬
‫אבא שלי משחק כדורת דשא כל יום,‬
‫כמו קרלינג, רק עם כדור... תבינו לבד.‬
‫בקיצור, הוא הגיע עם שמונה חברים‬
‫בגילי 70-90.‬
‫כולם הצטרפו אליו.‬
‫אחר כך אבא שלי הגיע אל מאחורי הקלעים,‬ ‫השתכר שם עם חבריו.‬
‫הוא ניגש אליי ואמר,‬ ‫"נהניתי מההופעה, היא הייתה טובה.‬
‫החלפת את הבדיחות.‬
‫לא אהבתי את הקטע עליי ועל שני ההומואים."‬
‫ולא הבנתי למה,‬
‫והתברר שהוא לא כעס‬
‫משום שרמזתי שהוא שוכב עם שני גברים,‬
‫אלא משום שחבריו גילו ‬ ‫שהוא הצביע בעד נישואים חד-מיניים.‬
‫ועכשיו...‬
‫כל החברים שלו יורדים עליו.‬
‫בכל פעם שהם מתכופפים לקשור שרוכים,‬ ‫הם שואלים,‬
‫"התינשא לי, גרי?"‬
‫זה מה שיפה אצל אבא שלי, הוא משתדל.‬
‫בגילו, הוא עדיין משתדל להיות מתקדם.‬
‫אבל מה הבעיה של הצעירים?‬
‫הוא מאחורי הקלעים, שותה כמה בירות,‬ ‫הוא הצביע בעד נישואים חד-מיניים.‬
‫כולם מקניטים אותו.‬
‫ואבא שלי, בגיל 78, אומר,‬
‫"כן, אין לי בעיה עם ההומואים, ‬ ‫אני מחבב אותם.‬
‫אבל לא יודע מה דעתי על הטרנסים."‬
‫אחר כך מישהו שאני מכיר התחיל להגיד לו,‬
‫"אתה טרנספוב."‬
‫התערבתי ואמרתי, "תרגיעו את עצמכם ומהר.‬
‫רק אתמול הוא התרגל להומואים.‬
‫תן לו רגע ליהנות מההישג שלו.‬
‫אתה תבהיל אותו, שמוק."‬
‫תן לו להיות זקן. הוא אומר‬
‫שהוא מקבל את ההומואים,‬
‫אתה מדבר איתו על קוקסינלים והוא חותך.‬
‫זו הבעיה בחשיבה מתקדמת,‬
‫נאורות וכל בלבול הביצים הזה.‬
‫דור המילניום לא קולט‬
‫שצריך לתת לאנשים להזדקן.‬ ‫הרי גם ככה הם ימותו בקרוב.‬
‫תפסיקו כבר להכתיב לאנשים את הקצב.‬
‫אנשים משתדלים.‬
‫אגיד לכם משהו על דור המילניום.‬
‫אתם האנשים הכי איומים שחיו עלי אדמות.‬
‫חד משמעית.‬
‫אתם פשוט זן נורא של בני אדם.‬
‫ואני לא מאשים אתכם בכלל,‬
‫הכול בגלל החברה שאתם חיים בה.‬
‫יש לכם רשתות חברתיות.‬
‫כל מחשבה מטומטמת שעולה לכם בראש,‬
‫ישר אתם רצים להגיב...‬
‫איזה מין שמוקים סוג ז' אתם?‬
‫כאילו...‬
‫אם צילמתם יותר משלושה סלפי בשבוע,‬
‫תעצרו כאן, קיבינימט.‬
‫המחשבה לצלם את עצמכם,‬
‫יש בה משהו דפוק, לא?‬
‫היא גרועה בפני עצמה.‬
‫אבל גם אחרי שאתם כבר מצלמים, ‬ ‫אתם חושבים לעצמכם,‬
‫"אולי עוד אנשים ירצו לראות אותה."‬
‫אתם פשוט איומים.‬
‫ניסיתי לצאת עם בנות דורכם,‬ ‫איזה סרט רע, באימא שלי.‬
‫מצדי שיהיה לכן העור הכי חלק בעולם,‬
‫אני מעדיף לצאת עם זקנה‬ ‫שלא תופסת עליי תחת, זונות.‬
‫יציאות עם בנות זוג מדור המילניום,‬
‫היו פעם למקומות יפים, היינו הולכים לחוף,‬
‫וצופים בשקיעה.‬
‫היום, אין מצב. השקיעות נהרסו‬
‫כי הפוסטמות רוצות לעמוד בתנוחת יוגה‬
‫בזמן שאני מאחור שואל,‬
‫"צילמתי תמונה טובה?"‬
‫אני מתפלל לאלוהים שלא אעבור ליד קיר‬
‫שציירו עליו כנפיים מזוינות,‬
‫אחרת הזדיין לי היום.‬
‫תבינו משהו לגביכם.‬
‫אתם הדור הכי מתקדם בתולדות העולם. זה נכון.‬
‫אתם הדור הכי מתקדם בתולדות העולם.‬
‫אבל יש לי חדשות בשבילכם.‬
‫כל דור שהיה לפניכם‬
‫היה גם הוא הכי מתקדם בתולדות העולם.‬
‫צאו מהסרט שאתם מיוחדים.‬
‫יום אחד, בלי שתרגישו בכלל, בעוד 40 שנה,‬
‫אתם תהיו הזקנים החשוכים.‬
‫פתאום תהיו כאלה בעצמכם.‬
‫תשבו עם החברים שלכם ותגידו להם,‬
‫"אני לא מבין את הילדים של היום.‬
‫כשאני הייתי צעיר,‬ ‫לנשים היה פין ולגברים היה פות,‬
‫והמצב נחשב תקין לחלוטין.‬
‫אבל הנכד שלי אומר שהוא מזדהה כאישה אסייתית‬
‫שרוצה להיות גבר שחור ‬ ‫ולהתחתן עם רובוט מזוין‬
‫וזה לא מקובל עליי."‬
‫בשורה התחתונה...‬
‫אני לא יכול לאכול גבינה.‬
‫בקיצור...‬
‫לא יכול. לא בריא לי.‬
‫בקיצור...‬
‫יצאתי עם איזו בחורה,‬
‫אולי לשישה או לשבעה דייטים.‬
‫ולקחתי אותה למסעדה כזו עם תפריט טעימות.‬
‫מהמסעדות היוקרתיות, שיש להן כוכב מישלן,‬
‫ומגישים לך 11-12 מנות. זה מהלך טוב.‬
‫אם אתה בחור צעיר שרוצה לצאת עם בחורה,‬
‫קח אותה למסעדה כזו, כי אם אתה כמוני,‬
‫אני אוכל מהר מדי,‬
‫ואז אני יושב ומסתכל עליהן מנסות...‬
‫וחושב לי, "כמה מזה אני אוכל?"‬
‫אם הולכים למסעדה כזו,‬
‫היתרון במסעדה יוקרתית‬
‫הוא שהשיחה לא נפסקת לרגע.‬
‫כי יש כל כך הרבה מנות שאפשר להגיד,‬
‫"אהבתי את המנה הזו. ‬ ‫לא אהבתי את מנה מספר שלוש,‬
‫אבל נהניתי ממספר שבע, ‬ ‫מעניין מה יגישו עכשיו."‬
‫שיטה טובה לשמור על שיחה ערה.‬
‫עכשיו...‬
‫ניסיתי את הקטע הזה בקנזס.‬
‫קשה מאוד להסביר...‬
‫מה זו ארוחה מצוינת. הם פשוט...‬
‫לא הבינו על מה אני מדבר. שאלתי,‬
‫"מכירים את זה שהולכים למסעדה יוקרתית?‬
‫תחשבו על הארוחה הכי טובה שאכלתם בחיים."‬
‫בחור אחד צעק, "צלעות!"‬
‫ועניתי, "כן, צלעות טעימות.‬
‫אבל תחשוב על ארוחה טובה יותר מצלעות."‬
‫והוא חשב וענה,‬
‫"שתי צלעות!" ואמרתי לו, "כן."‬
‫בקיצור, המסעדות האלה...‬
‫פלצניות אחושילינג, נכון?‬
‫כל מנה כוללת קצף, ציר מצומצם,‬
‫ומוס. תמיד יש ביצת שלו‬
‫ופטריית כמהין.‬
‫כל פעם ביצת שלו. ‬ ‫מה הבעיה להשתמש בביצת תרנגולת?‬
‫בכל פעם שאני הולך לסופרמרקט,‬ ‫אני ניגש למחלקת עופות,‬
‫ואף פעם אני לא מתלבט,‬ ‫"שלו או תרנגולת, מה נאכל הערב?"‬
‫איפה לעזאזל הם קונים את כל ביצי השלו?‬
‫וכשאני חושב על זה, אני לא בטוח...‬
‫אם אי פעם ראיתי שלו.‬
‫אף פעם לא יצאתי ואמרתי,‬ ‫"איזה זין, השלוים יצאו הערב.‬
‫כדאי שאכניס את המכונית לחנייה המקורה,‬ ‫שלא תתלכלך בחרא של שלוים.‬
‫שלוים מזוינים."‬
‫בקיצור, תמיד מגישים ציר מצומצם, מוס וקצף,‬ ‫לצד ביצת שלו עם פטריית כמהין מלמעלה.‬
‫והמנה הראשונה נקראת תמיד אמוז-בוש.‬
‫היא אף פעם לא מופיעה בתפריט.‬
‫מדובר במאכל פלצני שכשאוכלים אותו‬
‫אמורים להבין מה יהיה בשאר הארוחה.‬
‫אתה חושב לעצמך, "אוי, אנחנו אוכלים.‬
‫אני מבין מה קורה כאן.‬
‫זה חלק קטן מדברים גדולים יותר."‬
‫תחשבו נגיד שלפני שהגעתם להופעה הערב,‬
‫הלכתם למועדוני קומדיה קטנים יותר‬
‫וצפיתם במישהו עושה קטע באורך חמש דקות.‬
‫יכולתם לחשוב לעצמכם,‬ ‫"אני מבין מה ג'ים יעשה."‬
‫תמיד יש איזה מלצר צרפתי מזדיין.‬
‫מותר לי לדבר ככה בנטפליקס,‬ ‫כל הצרפתים מזדיינים. לא בטוח...‬
‫אתם צופים בזה בכלל?‬
‫בנטפליקס הצרפתי שלכם?‬
‫בכל אופן, תמיד יש איזה שמוק צרפתי.‬
‫הוא יוצא, והמנה הראשונה תמיד מוגשת‬
‫בכף לבנה מקרמיקה,‬
‫עם הציר המצומצם, המוס, הקצף,‬
‫ביצת השלו והתוספת למעלה.‬
‫הוא ניגש אליך ואומר לך בטון מתנשא,‬
‫"טוב, הגיע הזמן לאמוז-בוש.‬
‫השף הכין אותה עבורך.‬
‫ואתה תמיד מגיב בהנהון, "איזה יופי, השף",‬
‫במקום לענות לו כמו מניאק,‬
‫"השף, אמרת?‬
‫שמעת, מתוקה? השף מבשל היום.‬
‫חשבתי שהפיקולו שדרג את עצמו, יא אללה,‬
‫מצפה לנו פינוק."‬
‫ברוב חוצפתו הוא גם אומר לך איך לאכול,‬
‫"השף ממליץ שתכניס את הכף לפה,‬
‫תאכל הכול בביס אחד,‬
‫תן לביצת השלו להתפוצץ ‬ ‫על הקצף, המוס והציר המצומצם,‬
‫ותבלע."‬
‫במקום לענות לו,‬
‫"בוא'נה איזה מזל שבאת, שמוק.‬
‫מה הייתי עושה בלעדיך?‬
‫כף, אמרת?‬
‫עוד הייתי..."‬
‫אחרי שעוברים את זה, מקבלים עוד כמה מנות.‬
‫אחר כך תמיד יש מנה שיש בה משהו...‬
‫הם לא משתמשים ברכיבים...‬
‫שאתם רוצים לדחוף לגוף.‬
‫אילו הייתם קונים מוצרי חזיר בסופרמרקט‬
‫ממיטב כספכם, הייתם לוקחים חלציים‬
‫או צלעות, נכון? במסעדות האלה, זה תמיד כזה,‬
‫"זו הכליה של היצור‬
‫והציפורן של הפרסה.‬
‫ואתה מקבל את הקליפה מעין החזיר,‬
‫את ארובת העין שלו."‬
‫אתה חושב לעצמך, "התזונה שלי‬ ‫לא מכילה מספיק ארובות עין."‬
‫ובסוף כזה, "אני אוכל מח עצם,‬
‫לא ידעתי כמה אני אוהב את הזין הזה."‬
‫כל האוכל הזה זבל, הוא ממש לא בריא.‬
‫אני תמיד מרגיש שמן יותר אחרי...‬
‫תשמעו מה הקטע. אני מקליט ספיישל עכשיו,‬
‫אז ירדתי שבעה ק"ג בשבוע,‬
‫כי פשוט לא הכנסתי כלום לפה...‬
‫אני נצר לשושלת ארוכה של שמנים.‬
‫אני נצר לשושלת שמנים.‬
‫אני יורד במשקל רק בגללכם,‬
‫הציבור הרחב, ובגלל ההערות שלכם באינטרנט.‬
‫אלמלא אתם ומילות החוכמה שלכם,‬
‫הייתי שמן מניאק, אבל תודה לאל שהגעתם,‬
‫וירדתם לי לחיים.‬
‫אני נגד ביוש שמנים,‬
‫אבל גם קצת בעד.‬
‫אני נגד כל סוגי הביוש, אבל אני לא מבין‬
‫איך הגענו למצב‬
‫ששמנים חסינים מפני ביוש,‬
‫בעוד ששאר ההתמכרויות בחברה לא.‬
‫ראיתי את אימא שלי ‬ ‫אוכלת עד מוות. במו עיניי.‬
‫היא החביאה אוכל, טחנה בלי סוף,‬ ‫התכחשה למעשיה,‬
‫ומתה בגלל זה. ראיתי את זה קורה.‬
‫אבל משום מה, אנחנו צריכים לדבר לשמנים ככה,‬
‫"תהיה הגרסה הכי טובה שלך, אתה נראה נהדר."‬
‫את כל שאר ההתמכרויות בחברה אנחנו מביישים.‬
‫מעשנים למשל, ‬ ‫אתם חושבים שהם לא מרגישים בושה?‬
‫שהם לא שואפים עשן לריאות וחושבים לעצמם,‬
‫"אני חתיכת חרא. יש לי ילדים,‬ ‫מה לעזאזל אני עושה לחיי?"‬
‫אנחנו לא צריכים שתגידו, "אתה מסריח.‬
‫אתה הורג את עצמך, צא החוצה.‬
‫יש פינה לאנשים כמוך."‬
‫מה עם מכורים לקוקאין?‬
‫אתם חושבים שהם לא מרגישים בושה?‬
‫בכל פעם שמכור לקוקאין מסניף שורה,‬
‫הוא ממש צריך להסתכל על עצמו במראה.‬
‫אתם לא מחמיאים למכורים למת'‬ ‫שמגרדים גלדים מהפנים ואומרים להם,‬
‫"תהיה מי שאתה.‬
‫תעשה מה שעושה לך טוב בחיים."‬
‫אבל כשאנשים אוכלים ומשמינים כמו חזירים‬
‫צריך להחמיא להם? למה מה קרה?‬
‫צריך להתייחס אליהם כמו למעשנים.‬ ‫אם שמוקים שמנים נכנסים לחנות סופגניות,‬
‫צריך לאשר למוכר להגיד להם,‬
‫"תצטרך לאכול בחוץ."‬
‫הם יצאו החוצה עם הסופגניות...‬
‫ותהיה להם פינה סגורה.‬
‫שתהיה קטנה, כדי שיתחילו להזיז את התחת.‬
‫הם יעמדו שם עם השמנים האחרים,‬
‫יביטו זה בזה ויגידו,‬
‫"זוכרים כשהיה מותר לנו לאכול במטוסים?"‬
‫בקיצור, אנחנו ממשיכים ‬ ‫בתפריט למנה מספר חמש.‬
‫במסעדות יוקרתיות כאלה ‬ ‫תמיד מגישים כבד אווז.‬
‫מנה טעימה רצח.‬
‫שנים לא ידעתי במה מדובר בכלל. פשוט נהניתי.‬
‫זו חתיכת בשר בטעם בחמאה, מעדן.‬
‫ואז מישהו הראה לי סרטון.‬ ‫אתם יודעים איך מכינים כבד אווז?‬
‫לוקחים אווז, דורכים לו על כפות הרגליים,‬
‫מושכים לו את הצוואר למעלה, ככה,‬
‫מביאים משפך כבד אווז‬
‫עם צינור גדול וארוך,‬
‫ותוחבים אותו לגרון של האווז‬
‫עד שהוא נראה כמו איזה בולע חרבות.‬
‫אחר כך דוחפים לו בכוח גרגירים, בלי הפסקה,‬
‫ואוטמים לו את הפה‬
‫כדי שלא יוכל להקיא.‬
‫כתוצאה מכך, האווז חוטף שחמת,‬
‫הכבד נעשה שמן וצהוב,‬
‫וככה הוא מקבל טעם של חמאה.‬
‫הכי מעניין אותי לדעת...‬
‫מי היה השמוק הראשון שעלה על זה?‬
‫מי היה הבחור הראשון שניגש לחבריו ואמר,‬
‫"חבר'ה...‬
‫עיניתי אווזים,‬
‫כמו תמיד,‬
‫ואתם תהיו בהלם מתופעות הלוואי הטעימות."‬
‫אני לא מאמין בהתעללות בחיות,‬
‫אבל מי כאן חושב שצריך ‬ ‫להפסיק את הניסויים בבעלי חיים?‬
‫טוב.‬
‫הם מה שנקרא מטומטמים ברמות.‬
‫מי מכם, מפגרים, שמחא כפיים‬
‫לאיסור על ניסויים בבעלי חיים, ‬ ‫פשוט שמוק חסר שכל.‬
‫אני לא בעד לנסות על בעלי חיים‬ ‫מוצרים זניחים כמו איפור.‬
‫אבל בתרופות למשל,‬
‫איזו בררה יש לנו בדיוק?‬
‫תחשבו למשל על מוצר פשוט כמו משחה לפצעונים.‬
‫אי אפשר לקחת מלפפון...‬
‫למרוח עליו את המשחה ולומר,‬
‫"לא חל שינוי במלפפון.‬
‫מוכן לשימוש בבני אדם."‬
‫לא, צריך להתחיל בעכבר, נכון?‬
‫מורחים על העכבר, הוא מתמוסס.‬
‫"המשחה הראשונה לא טובה."‬
‫אחר כך בודקים עוד משחה.‬
‫העכבר אשכרה מתרבה ‬ ‫כמו מוגוואי ששפכו עליו מים.‬
‫"עדיפה... על המשחה הראשונה.‬
‫עדיין לא טובה."‬
‫אחר כך מוצאים משחה תקינה. ‬ ‫אומרים, "זו טובה."‬
‫ומנסים אותה על חולדה, ארנב,‬
‫חתול, כלב, קוף,‬
‫אדם חסר בית, סטודנט ובסוף עלינו.‬
‫ככה נוצרת תרופה.‬
‫בקיצור, מתקדמים למנה מספר שש.‬
‫המלצר מגיע עם עגלה.‬
‫למנה יש מכסה מלמעלה.‬
‫הוא בא עם הזין הזה עם המכסה.‬
‫כל שאר המנות הגיעו בידיים,‬ ‫אבל בשביל זו צריך עגלה.‬
‫הוא מרים את המכסה ויש שם כל מיני גבינות.‬
‫והוא אומר, "המנה הבאה נקראת פרומאז'."‬
‫את האמת, לא מוצא חן בעיניי‬
‫שהשמוק קרא למנה פורמאז'.‬
‫אומנם פרט שולי, אבל מציק לי.‬
‫הוא סתם ניסה לדחוף טעם צרפתי לחוויה.‬
‫הוא יכול היה לומר "גבינה",‬ ‫הוא מכיר את המילה המזוינת.‬
‫את כל שאר הדברים הוא אמר באנגלית,‬ ‫ופתאום הוא תוקע לך פרומאז'.‬
‫לך תזדיין, שמוק.‬
‫אתם באים להגיד לי שהוא ‬ ‫למד את כל השפה האנגלית‬
‫חוץ ממילה אחת?‬
‫לא מוצא חן בעיניי.‬
‫אגיד לכם את האמת, מקליטים אותי‬
‫ואני שמח שכל העולם שומע אותי.‬
‫הקבוצה שאני הכי שונא בחברה...‬
‫היא איטלקים אמריקנים.‬
‫אנחנו במופע קומי,‬
‫אם נמצאים איתנו כאן הערב איטלקים אמריקנים,‬
‫תדעו שאתם לא רצויים.‬
‫אתם פשוט אנשים מעצבנים.‬
‫תבחרו כבר מבטא, קיבינימט.‬ ‫דברו במבטא איטלקי או אמריקני,‬
‫אבל אל תזגזגו.‬
‫אתם יושבים במסעדה איטלקית, ‬ ‫המלצר נראה נורמלי‬
‫ופתאום הוא מתהפך.‬
‫הוא שואל אתכם,‬
‫"אתם נהנים מהארוחה? טעים לכם?‬
‫אימא שלי נהגה להכין אותה עם מוצרל..."‬
‫אתם חושבים...‬
‫"מה לעזאזל קרה למילה הזאת, שמוק?"‬
‫כאילו הוא חטף שבץ באמצע המילה המזוינת.‬
‫מוצרל...‬
‫לך תזדיין.‬
‫לכן אני חייב לפרגן לאסייתים.‬
‫אני אוהב את האסייתים.‬
‫הם בוחרים מבטא ונשארים איתו,‬
‫אסייתי או אמריקני, אבל עד הסוף.‬
‫בלי להחליף כל פעם.‬
‫בחיים לא תשבו במסעדה אסייתית‬ ‫והמלצר ייגש אליכם ויגיד,‬
‫"נהניתם מהמנה? ‬ ‫מומלץ לנסות אותה עם סוי-סוי."‬
‫אין מצב.‬
‫כל הכבוד, אסייתים.‬
‫בקיצור, הוא מגיע עם עגלת הגבינה המזוינת.‬
‫יש שם גבינות רכות: קממבר,‬
‫ברי ומה לא.‬
‫הגבינות הכי מסוכנות שיש.‬
‫אני מביט בגבינות. והבחורה לא מודעת למצבי.‬
‫אני מביט בהן, מביט בו, ושואל,‬
‫"כמה זמן נשאר...‬
‫עד סוף הארוחה?"‬
‫הוא ענה, "אולי 20 דקות."‬
‫אמרתי, "20 דקות ויש לי נסיעה של רבע שעה.‬
‫תעמיס לי פרומאז'."‬
‫לקחתי לעצמי צלחת גדולה של גבינות‬ ‫ופירקתי את האימא הזונה שלה.‬
‫דפקתי הכול. אכלנו עוד שתי מנות,‬ ‫הם מציעים שתי מנות קינוחים.‬
‫הייתה מנת קינוחים אחת‬
‫שטוב שלא קראו לה "לקטוז" וזהו.‬
‫היה שם קרמבל לקטוז, לצד קצף לקטוז,‬
‫ציר לקטוז מצומצם וכדור גלידה,‬
‫אחר כך ייבשו בהקפאה ‬ ‫פירורי לקטוז בצד השולחן‬
‫ופיזרו אותם מלמעלה.‬
‫הבטתי במנה וחשבתי לעצמי,‬
‫"אם כבר, אז כבר."‬
‫ואכלתי גם את קערת הלקטוז הזאת.‬
‫שכחתי להגיד שהבחורה שיצאתי איתה‬
‫הייתה רזונת כזו.‬
‫היא פרשה במנה השישית בערך.‬
‫אכלתי גם את צלחת הפרומאז'‬
‫וקערת הלקטוז שלה.‬
‫לקטוז זורם לי עכשיו בוורידים.‬
‫אני כבר רואה את הסוף.‬
‫אני יושב שם, מודע למצב. חושב לעצמי,‬
‫"טוב, אנחנו נסתדר."‬
‫אני מקשיב לה ומשחק אותה מתעניין.‬
‫פתאום מגיע המלצר ושואל,‬
‫"תרצו קפה?" ועניתי,‬
‫"לא!‬
‫רק חשבון, בבקשה."‬
‫הוא מביא לי את החשבון.‬ ‫אנחנו עומדים ללכת אליי.‬
‫יצאתי איתה כבר לכמה דייטים, ‬ ‫תמיד הלכנו אליה.‬
‫פעם ראשונה שהיא הייתה אמורה לבוא אליי.‬
‫שמחתי שהולכים אליי ‬ ‫כי אני יודע איפה כל בתי השימוש,‬
‫מה המרחק. יש שם כל מיני דברים.‬
‫משום שהיא באה לישון אצלי, היא אומרת לי,‬
‫"צריך לעצור בבית מרקחת...‬
‫אני צריכה איזה קרם, תחליב כזה."‬
‫ושאלתי, "את צריכה?‬
‫את בטוחה שאת לא רוצה אותו?"‬
‫והיא ענתה, "לא, אני צריכה אותו."‬
‫אמרתי לה, "אני לא בטוח שאת ‬ ‫יודעת מה ההבדל בין רוצה לצריכה."‬
‫אם את צריכה אותו,‬
‫זאת אומרת שתמותי...‬
‫אם לא תקבלי אותו. אז...‬
‫את צריכה אותו?"‬
‫והיא טענה שהיא צריכה אותו.‬
‫בקיצור, נסענו לבית המרקחת.‬
‫נכנסנו פנימה,‬
‫לסניף של "רייט אייד",‬
‫היה שם קיר שלם ‬ ‫של תחליבים מזוינים וכל מיני כאלה,‬
‫וחשבתי שאם היא צריכה אחד ‬ ‫היא תדע מה לקחת.‬
‫אבל היא הביטה בהם ככה.‬
‫אני בינתיים רקדתי ‬ ‫את ריקוד ה"אני מת לחרבן."‬
‫והיא לא מצליחה לבחור.‬
‫עכשיו, מה הבעיה? היא צריכה לקנות תחליב‬
‫ואני לא מבין‬
‫את הקטע של נשים עם תחליבים.‬
‫גרתי בחיי עם שש בנות זוג.‬
‫בכל חיי, גרתי עם שש נשים,‬
‫וכולן עזבו אותי.‬
‫ובמוקדם או במאוחר, אאשים את עצמי.‬
‫אבל לא היום.‬
‫עכשיו...‬
‫לכל אישה שגרתי איתה‬
‫היה טקס לילי, שבו...‬
‫לי יש טקס לפני השינה. אני הולך לחדר הרחצה,‬ ‫משתין, מצחצח שיניים והולך לישון.‬
‫לא מזמן גיליתי שאני יכול בו זמנית‬
‫להשתין ולצחצח שיניים, ובין לבין לירוק.‬
‫לכן הנשים יש קטע שאתן נועלות את עצמכן‬
‫איזה 20 דקות בחדר הרחצה,‬
‫אחר כך יוצאות,‬
‫ובסוף מורחות איזה משהו כאן,‬
‫עושות ככה‬
‫ואז נכנסות למיטה ומספרות לי‬ ‫מה עשיתי לא בסדר באותו יום.‬
‫זו שגרת הלילה שלכן.‬
‫אין לי מושג מה קורה שם בחדר,‬
‫אבל אני מניח, לא בטוח,‬
‫שאתן מכסות את הגוף מכף רגל ועד ראש‬
‫בתחליב שאתן חושבות ‬ ‫שלא תוכלו להתקיים בלעדיו.‬
‫אני בן 42.‬
‫אני מתאפר לעבודה.‬
‫כשאני מופיע בטלוויזיה, מאפרים אותי.‬
‫אני בכלל לא מסיר אותו, נותנים לי מגבון‬
‫ואני אומר, "עזבו, אין צורך."‬
‫הוא נעלם אחרי שבוע, ומאפרים אותי שוב.‬
‫חוץ מזה, מרחתי מקדם הגנה,‬
‫אבל בחיים לא מרחתי שום דבר אחר על הפנים.‬
‫יש מצב שאני אלכוהוליסט.‬
‫הייתי מעשן כבד.‬
‫הייתי מכור לקוקאין.‬
‫והעור שלי פשוט מושלם.‬
‫אתם יודעים למה?‬
‫כי העור שלי למד בגיל צעיר מאוד...‬
‫שהוא לא יכול לסמוך עליי.‬
‫העור שלי ידע שלא אעזור לו,‬
‫אז הוא אמר לעצמו, "טוב...‬
‫אצטרך לייצר שמנים משלי‬
‫כדי לתחזק את העסק הזה."‬
‫עור של נשים לעומת זאת...‬
‫עור של נשים...‬
‫כל יום, הוא כזה,‬
‫"לא קיבלתי את הקרם המיוחד שלי."‬
‫ולכן אתן נראות זוועה כשאתן מזדקנות.‬
‫אני כבר לא...‬
‫מספר בדיחות נגד נשים כמו פעם,‬
‫אבל אני אוהב להשחיל אחת מדי פעם.‬
‫זה מצחיק, כי בזמנו הייתי מספר יותר.‬
‫אבל קרה משהו בחברה שלנו,‬
‫אנשים התחילו לכעוס עליי‬ ‫כי הם לא ידעו שאני צוחק.‬
‫על אף שאפשר להבין מתיאור התפקיד שלי...‬
‫שכנראה צחקתי.‬
‫זה מה שקורה לקומיקאים בימינו.‬ ‫משום מה, עושים מאיתנו אויבי הציבור.‬
‫בכל פעם שאנו מספרים בדיחה‬
‫שלא מוצאת חן בעיניכם, אתם שואלים,‬ ‫"למה סיפרת אותה?"‬
‫שואלים אותי בראיונות, ‬ ‫"למה לספר בדיחה כזו?"‬
‫ואני עונה, "חשבתי שהיא תהיה מצחיקה."‬
‫איזה שטויות.‬
‫עכשיו אני בצרות בגלל בדיחה‬ ‫שסיפרתי לפני איזה עשר שנים.‬
‫מצלצלים אליי לגבי בדיחה מלפני עשור.‬
‫אם הגבול עובר כאן, בתור קומיקאים,‬
‫תפקידנו להגיע עד אליו.‬
‫ליטול סיכונים. להמר, אם תרצו.‬
‫עכשיו, מה קורה כשמהמרים?‬
‫לא תמיד זוכים.‬
‫אחרת לא היו קוראים להם "הימורים."‬
‫בקיצור, אנחנו מגיעים עד הגבול,‬
‫והכול בסדר. בספיישלים שלי יש בדיחות‬
‫שעברו תקנים, נהלים ועורכי דין,‬
‫ובכל זאת שודרו בנטפליקס,‬ ‫ואחרי כמה שנים אתם צופים בהם‬
‫וחוטפים עצבים. לכו תזדיינו.‬
‫כי...‬
‫כשסיפרתי את הבדיחה,‬
‫הגבול עבר כאן, ‬ ‫והיא הייתה מקובלת מבחינה חברתית.‬
‫עכשיו הזזתם את הגבול הנה, ‬ ‫אז לא אתקרב לשם יותר,‬
‫אבל הגבול כאן.‬
‫אתם לא יכולים לכעוס כי הזזתם את הגבול‬
‫והבדיחה המחורבנת הייתה כאן.‬
‫אחר כך ברוב חוצפתכם ‬ ‫אתם מבקשים ממני להתנצל‬
‫על בדיחה מחורבנת. אז ככה,‬
‫רציתי שהבדיחה תהיה מוצלחת.‬ ‫לפעמים מספרים בדיחה‬
‫והיא פשוט לא מוצלחת.‬
‫אחר כך שואלים, "למה סיפרת אותה?"‬
‫אני עונה, "ניסיתי לספר בדיחה מוצלחת, ‬ ‫לא הלך לי,‬
‫ועכשיו אתם כועסים עליי."‬
‫תחשבו נגיד שטייס מרסק מטוס לתוך צלע הר.‬
‫אתם לא שואלים, "למה עשית את זה?"‬
‫הוא היה עונה, "התכוונתי להנחית ‬ ‫את המטוס בבטחה‬
‫ומתברר שנכשלתי במילוי תפקידי.‬
‫אבל לא התעוררתי בבוקר במחשבה לרסק אותו."‬
‫צפיתי למשל בספיישל של דייב שאפל.‬
‫הוא היה פשוט אדיר בעיניי.‬
‫קורע מצחוק.‬
‫ואנשים כעסו על כל מיני בדיחות שם.‬
‫אגיד לכם משהו.‬
‫לא אהבתי את כל הבדיחות בספיישל.‬
‫גם לא הסכמתי עם חלק מהדברים שהוא אמר.‬
‫אבל אתם יודעים מה קרה?‬ ‫כשצפיתי בבדיחות שלא אהבתי,‬
‫המשכתי הלאה כי אני לא כוסית.‬
‫והקשבתי לבדיחות שאהבתי.‬
‫הוא טען שמייקל ג'קסון לא זיין ילדים.‬
‫אני טוען שהוא כן זיין ילדים.‬
‫זה ההבדל ביני לבין דייב.‬
‫הרבה הפסיקו להאזין ‬ ‫למוזיקה של מייקל ג'קסון.‬
‫הם לא מוכנים להאזין לה יותר.‬
‫אני עדיין מאזין.‬
‫אבל רק ל"חמישיית הג'קסונים".‬
‫כי אם הוא זיין ילדים בזמנו,‬
‫זו הייתה התנסות והכול בסדר.‬
‫אני מאזין עד "להאשים את הבוגי"‬
‫ופורש.‬
‫בקיצור...‬
‫אני מנסה להגיד לכם...‬
‫שהיא לא הצליחה לבחור קרם.‬
‫היא הביטה בכל סוגי הקרמים.‬
‫אני בינתיים רקדתי ‬ ‫את ריקוד ה"אני מת לחרבן."‬
‫וחשבתי לעצמי, "על הזין, אני חייב לחרבן."‬
‫היה שירותים בעורף בית המרקחת‬
‫אז התחפפתי. בשלב הזה של הסיפור,‬
‫אני צריך לספר לכם...‬
‫שהיא מפחדת מחיידקים. פרט חיוני לסיפור.‬
‫יכול להיות שגם כאן יש אנשים‬ ‫שמפחדים מחיידקים‬
‫ולהם אני אומר, לכו תזדיינו.‬
‫בחיים שלי לא פגשתי מישהו מעניין‬
‫שמפחד מחיידקים.‬
‫כולם שמוקים משעממים‬ ‫שכל הזמן טורחים להזכיר לנו‬
‫שהם מפחדים מחיידקים.‬
‫הפחד מפני חיידקים עובד שעות נוספות‬
‫כדי שלא יגלו איזו אישיות מחורבנת יש לכם.‬
‫איך אתם מעזים להתנהג כאילו כולנו חולים?‬
‫בכל פעם שאנו באים ללחוץ לכם יד,‬ ‫אתם אומרים, "אני לא יכול, כי..."‬
‫בכל פעם שמבשלים עם מישהו‬ ‫שמפחד מחיידקים וזורקים את השאריות לפח,‬
‫כשמבקשים ממנו לפנות את האשפה,‬
‫הוא עונה, "הייתי מפנה בשמחה, ‬ ‫אבל אני לא יכול‬
‫כי אני מפחד מחיידקים."‬
‫ואתה כזה, "כולנו מתים עליהם."‬ ‫מתחיל ללקק את הפח...‬
‫אתם לא מיוחדים.‬
‫באותה הזדמנות,‬
‫שיזדיינו גם האלרגיים לבוטנים.‬
‫אני לא טוען שאין אנשים שסובלים‬ ‫מאלרגיות חמורות לבוטנים.‬
‫יש בהחלט. יש אנשים ‬ ‫שימותו אם יאכלו בוטן מזוין.‬
‫אני טוען שזו בעיה שלכם.‬
‫לא צריך לערב את כולנו.‬
‫יצא לכם לטוס בזמן האחרון ולשמוע כזה,‬
‫"בטיסה של היום, לא נגיש בוטנים,‬
‫משום שאחד הנוסעים ‬ ‫לוקה באלרגיה חמורה לבוטנים."‬
‫אתה חושב לך, "טוב, אז אל תגישו להם."‬
‫השמוקים האלה חלשי אופי עד כדי כך?‬
‫"אני יודע שהם יהרגו אותי,‬ ‫אבל כל הטוב המלוח הזה..."‬
‫מה הם כבר חושבים שנעשה?‬
‫נפנה לדיילת ונשאל, "סליחה, ‬ ‫מי פה אלרגי לבוטנים?"‬
‫מה נראה לכם שיקרה‬
‫אם מישהו לידכם יאכל בוטן?‬
‫חלקיקי בוטנים יתעופפו להם באוויר?‬
‫נחשו מה? הטיסות האלה ‬ ‫טסות הלוך ושוב כל היום.‬
‫בתווך, בקושי מנקים את המטוסים.‬
‫נראה לכם שיעברו ‬ ‫עם מכונה מיוחדת לסילוק חלקיקי בוטנים‬
‫ואשכרה יטהרו את האוויר?‬
‫אתם יודעים מה אני עושה?‬
‫בכל פעם שאני בטיסה שמגישים בה בוטנים,‬
‫אני לוקח שישה-שבעה בוטנים,‬
‫ודוחף אותם לחלק האחורי של המושב.‬
‫ואם מישהו ימות פעם, אהיה הראשון שיאמר,‬
‫"טעיתי."‬
‫דיברתי מקודם על הבדיחה נגד נשים שסיפרתי,‬
‫ושעכשיו,‬
‫אני כבר לא יודע אם אנשים יודעים שאני צוחק.‬
‫מוזר מה שקורה עכשיו, המתיחות הזאת‬
‫שלא יודעים מה מותר ומה אסור.‬
‫הייתי במטוס ואישה אחת ניסתה להכניס תיק‬
‫לתא העילי, ולא הצליחה משום שרעדה.‬
‫ניגשתי לעזור לה והיא הביטה בי‬ ‫ועשתה לי ככה "לא" עם הראש.‬
‫הסתבכתי כי ניסיתי לעשות מעשה טוב.‬ ‫זה הדבר היחיד שהייתי עושה למען הזולת.‬
‫הייתי פותח דלתות, מרים תיקים,‬
‫מפנה מקום לנשים בהיריון באוטובוסים.‬
‫זו אשכרה הייתה התרומה שלי לחברה.‬
‫ועכשיו, משום שניסיתי לעזור לה,‬
‫היא כועסת עליי? ‬ ‫כאילו אני מנסה להפגין כוחניות גברית,‬
‫ולהוכיח לה שאני מרים טוב יותר?‬ ‫אז אמרתי לה שתלך להזדיין.‬
‫בסוף התברר שהיא סתם חולת פרקינסון‬ ‫והיא באמת נזקקה לעזרתי.‬
‫אבל אני בסך הכול אומר‬ ‫שהתרחיש הזה יכול היה להיות שונה.‬
‫הייתי בסרט עם הבן שלי,‬
‫לפני שנתיים, צפינו ב"מכסחות השדים",‬ ‫הגרסה החדשה עם הליהוק הנשי.‬
‫והבן שלי, שהיה בן ארבע בזמנו,‬
‫פונה אליי באמצע הסרט ואומר,‬
‫"הסרט הזה לא טוב כמו 'מכסחי השדים'."‬
‫אמרתי לו, "שתוק.‬
‫אסור לדבר ככה, הסרט הזה טוב‬ ‫בדיוק כמו 'מכסחי השדים'.‬
‫נדבר על זה במכונית."‬
‫בדיעבד,‬
‫הסרט לא היה טוב כמו הקודם.‬
‫הוא היה חרא של סרט.‬
‫לא מצחיק, סצנות אקשן לא טובות,‬
‫חרא של סרט.‬
‫הוא לא היה מחורבן משום ששיחקו בו נשים,‬ ‫אלא פשוט מחורבן נקודה.‬
‫פול פייג ביים את הסרט.‬
‫גם את "מסיבת רווקות",‬ ‫מהקומדיות האהובות עליי.‬
‫שאר השחקנים היו מהסרט הזה,‬ ‫הם עשו סרטים טובים יחד.‬
‫הסרט הזה פשוט התפספס. אבל קרה משהו מוזר,‬
‫אף אחד לא הלך לצפות בסרט ופתאום,‬
‫גברים הם חזירים ומניאקים ששונאים נשים‬
‫משום שהסרט לא הצליח. לא.‬
‫הוא לא הצליח משום שגם אתן הנשים‬ ‫לא טרחתן לראות אותו.‬
‫אילו הייתן רואות אותו, ‬ ‫הוא היה סיפור הצלחה.‬
‫אבל לא ראיתן אותו,‬
‫ואחר כך כעסתן עלינו משום שלא ראינו אותו.‬
‫הוא לא הצליח משום שזו קומדיית אקשן,‬
‫ואם תשאלו כל חברת שיווק ‬ ‫שמספרת איך למכור דברים,‬
‫יגידו לכם שבעיקר גברים ‬ ‫נהנים מקומדיות אקשן.‬
‫אולי יש יוצאים מן הכלל,‬ ‫אבל חובבי הז'אנר הם בעיקר גברים.‬
‫אתם יודעים למה?‬ ‫כי אנחנו מצחיקים ועושים דברים...‬
‫ונשים אוהבות דרמות כי הן מייצרות דרמות.‬
‫בקיצור, מה שאני בא להגיד...‬
‫תפסיקו כבר לחדש את הסרטים שלנו,‬ ‫עזבו אותם בשקט.‬
‫אנחנו לא מחדשים את הסרטים שלכן.‬
‫לא תראו את בראד פיט וג'ורג' קלוני ‬ ‫מאחדים כוחות כדי להפיק‬
‫את "מיסטיק כושילי-פיצה ‬ ‫של אחוות הג'ינס של הזיבי של יה-יה."‬
‫אנחנו לא נוגעים בשטויות שלכן.‬
‫אבל יש סרטים‬
‫שצריך לחדש עם ליהוק אחר.‬
‫אחד הסרטים שהכי אהבתי‬ ‫בתור ילד היה "9 עד 5".‬
‫דולי פרטון, לילי טומלין, ג'יין פונדה.‬ ‫סרט נפלא. רלוונטי גם להיום.‬
‫מסופר על שלוש נשים שיש להן בוס מניאק.‬
‫רלוונטי גם עכשיו שיש להן בוס מניאק.‬
‫בקיצור, הן מסממות אותו,‬ ‫קושרות אותו באביזרים של סאזו מאזו‬
‫ומחברות אותו לגג של חנייה מכורה‬ ‫למשך 3 שבועות.‬
‫סרט כיפי.‬
‫צריך להפיק אותו בליהוק גברי, נכון?‬
‫לוקחים אישה ומציבים אותה בעמדת כוח.‬
‫עובדיה שונאים אותה, אז הם מסממים אותה,‬
‫קושרים אותה באביזרים של סאזו מאזו‬
‫ומחברים אותה לגג של חנייה מכורה.‬
‫סרט פשוט כיפי.‬
‫עוד סרט שצריך לחדש בליהוק בני המין השני:‬
‫"הר ברוקבק".‬
‫הסרט הזה... דורש!‬
‫הסרט המקורי מספר על זוג בחורים‬ ‫שעוסקים בעבודת אדמה‬
‫ונגמרים להם נושאי השיחה.‬
‫אז הם נכנסים לאוהל ומזדיינים בתחת.‬
‫בסרט שלי יהיו שתי בחורות צעירות‬
‫שיעסקו בעבודת אדמה, בתפקיד של גברים.‬ ‫יום אחד הן ישתעממו,‬
‫אז הן ייכנסו לאוהל וידחפו אצבעות זו לזו.‬
‫בגרסה שלי לא צריך אפילו אוהל.‬
‫אחת התופעות שקורות כרגע בקולנוע,‬
‫ונראה לי שכולכם תסכימו איתי...‬ ‫מיצינו אנשים שעושים להם השחרת פנים.‬
‫תפסיקו כבר.‬
‫אנשים לא אוהבים את זה.‬
‫אם אתם מתכוננים לליל כל הקדושים ושוקלים‬
‫להשחיר את הפנים,‬
‫תוותרו.‬
‫קל הרבה יותר לא להשחיר את הפנים.‬
‫אתם לא צריכים לעשות דבר.‬
‫תחסכו לעצמכם זמן.‬
‫זו הבעיה של שחקני קולנוע בימינו,‬
‫נראה לי שכולנו הסכמנו‬ ‫שאי אפשר לגלם דמות מגזע אחר.‬
‫הבעיה התחילה עוד כשמיקי רוני ‬ ‫גילם דמות אסייתית‬
‫ב"ארוחת בוקר בטיפאני".‬
‫לא לגלם דמות מגזע אחר,‬ ‫אפשר לגלם רק דמות מאותו גזע.‬
‫נראה לי שהסכמנו על כך.‬
‫עוד תופעה שקורית עכשיו היא שהומואים כועסים‬
‫אם הטרוסקסואלים מגלמים הומואים בסרטים.‬
‫לא בטוח שאני מסכים איתם,‬ ‫אבל מוכן לשמוע מה יש להם להגיד.‬
‫אבל תקשיבו מה באמת מעצבן אותי.‬
‫טארון אדג'רטון, אגרטון, איך שלא קוראים לו,‬
‫גילם את אלטון ג'ון ואת "אדי העיט".‬
‫שניים מהשמוקים הכי מכוערים עלי אדמות.‬
‫הוא ממש חתיך, לא בא לי טוב החרא הזה.‬
‫הוא מגלם דמות מכוערת.‬
‫כמה שחקנים מכוערים היו שמחים להזדמנות כזו?‬
‫החתיכים חייבים לקבל הכול?‬
‫כמו למשל שרליז ת'רון, היא עלתה 14 ק"ג‬
‫ולא הפסיקו להגיד כמה היא אמיצה.‬
‫אתם יודעים מה אמיץ?‬
‫להיות מכוער כל יום מזוין.‬
‫בקיצור, החלטתי ללכת לשירותים. אני הולך...‬
‫והיא שואלת, "לאן אתה הולך?"‬ ‫וכבר אין טעם לשקר יותר,‬
‫אז אמרתי לה ככה,‬
‫"אני מת לחרבן."‬
‫היא אומרת לי, "אם תחרבן בשירותים ציבוריים,‬
‫לא אזדיין איתך יותר בחיים."‬
‫חשבתי לעצמי,‬
‫"טיעון מצוין, זו כבר ממש דילמה."‬
‫אז אמרתי לה, "טוב, אבל תזדרזי כבר."‬
‫התחלתי לצעוד את צעדת ה"אני מת לחרבן".‬
‫אמרתי לה, "קדימה.‬
‫תבחרי כבר קרם, לא משנה איזה, כולם טובים."‬
‫היא לא מיהרה, אז עשיתי ‬ ‫מה שכל גבר עשה בזוגיות.‬
‫יש כאן כמה גברים‬
‫שבטח עשו את זה הערב כדי להגיע בזמן.‬
‫ככה מזרזים את האישה או את בת הזוג.‬
‫לכולנו הגברים יש אותו תרגיל מיוחד.‬
‫אנחנו יוצאים החוצה... ויושבים במכונית.‬
‫חושבים לעצמנו, "ככה היא תבין שאני רציני."‬
‫אני מניח שנשים חושבות לעצמן,‬ ‫"איזה כיף שהוא הלך לשבת במכונית."‬
‫אני יושב במכונית‬
‫ומבצע תרגיל כזה, אני נשען ככה,‬
‫יורד עד הסוף,‬
‫ומנסה לנשום עמוק ולהירגע,‬ ‫כאילו אני בקורס הכנה ללידה...‬
‫אני יושב ככה‬
‫כי יש לי תיאוריה שאם אשכב ככה,‬
‫החרא לא יצא באותה מהירות‬
‫בגלל כוח המשיכה.‬
‫אם אני יושב זקוף, קל יותר לחרא ליפול.‬
‫מה גם שבישיבה כזו, אני מכווץ את התחת.‬
‫כי אם החרא יחצה את שריר הסוגר,‬
‫הוא לא יחצה את המחסום האטום‬
‫שהוא אני מכווץ את התחת.‬
‫כי אני חתיכת גאון.‬
‫אני יושב לי שם ומביט בה‬ ‫מבעד לחלון של בית המרקחת.‬
‫היא בוחרת קרם, אבל אז נעצרת לרגע.‬
‫אחר כך היא חוזרת לקחת עוד קרם.‬ ‫כדי לזרז אותה,‬
‫אני צופר...‬
‫היא מסתכלת עליי במבט עצבני,‬
‫ניגשת לדלפק ‬ ‫ואני חושב לי, "יופי, היא מגיעה."‬
‫אחר כך היא נתקלת בחברה.‬
‫מתחילה לדבר עם מישהי.‬ ‫הגעתי למסקנה שצריך לנקוט בצעד קיצוני יותר.‬
‫פתחתי את החלון, הוצאתי את הראש החוצה‬
‫ובכל פעם שדלתות ההזזה נפתחו ככה,‬
‫אמרתי,‬
‫"אני מת לחרבן.‬
‫אני מת לחרבן."‬
‫אני שוכח לפעמים שאני לא בטלוויזיה.‬
‫אני לא חושב על זה באופן קבוע.‬
‫בקיצור, אני מוציא ראש מהחלון‬ ‫וצועק, "אני מת לחרבן",‬
‫ואיזה ילד בן 14 עובר עם הסקייטבורד ואומר,‬
‫"בהצלחה, ג'ים."‬
‫אני יושב לי שם וצועק, "אני מת לחרבן."‬
‫בסופו של דבר היא יוצאת,‬
‫נכנסת למכונית, כועסת, מן הסתם.‬
‫ובצדק. בכל זאת, צעקתי, "אני מת לחרבן",‬
‫וצפרתי בצופר.‬
‫היא מתיישבת לידי ואומרת, ‬ ‫"אני לא מאמינה..."‬
‫אמרתי לה, "אין זמן לריב!‬
‫מדובר במצב חירום."‬
‫וזגזגתי החוצה מהחניון המזוין.‬
‫עכשיו אני בוונטורה, ‬ ‫חותך מכוניות במהירות, היא מחזיקה חזק,‬
‫הקרם קופץ מצד לצד.‬
‫אני רואה את הקשתות המוזהבות ‬ ‫של מקדונלדס ושואל אותה,‬
‫"אפשר בבקשה לחרבן במקדונלדס?‬
‫הם ידועים בזכות רמת הניקיון‬ ‫הגבוהה בחדרי השירותים שלהם.‬
‫אפילו לא אשב על האסלה.‬
‫פשוט ארסס מלמעלה."‬
‫על כך היא ענתה לי בתקיפות, "לא."‬
‫אני צריך לקבל החלטה.‬
‫הבית שלי במרחק חמש דקות.‬ ‫הבית שלה במרחק שלוש דקות.‬
‫החלטתי לנסוע אליה הביתה‬
‫כי רק ככה אצליח להתאפק.‬
‫יש משהו שהורג אותי ולא יוצא לי מהראש,‬
‫אילו הייתי נוסע אליה הביתה מלכתחילה,‬
‫לא הייתי צריך לעצור לקנות קרם.‬
‫בקיצור, הגענו אליה הביתה,‬
‫נכנסנו לשביל הגישה הארוך שלה.‬
‫החניתי את המכונית, יצאתי והתחלתי לצעוק,‬
‫"נו כבר!"‬
‫המפתחות היו אצלה, ‬ ‫אז הריצה לא נתנה לי כלום.‬
‫היא בקושי זזה בגלל העקבים ‬ ‫וחיפשה תוך כדי בתיק.‬
‫צעקתי לה, "נו כבר!"‬
‫בשלב הזה היא כבר הפסיקה לכעוס‬ ‫והתחילה להיקרע מצחוק.‬
‫היא פשוט צחקה. הגענו לדלת.‬
‫קרה לכם פעם שהייתם ממש חייבים לחרבן?‬
‫לא משנה אם במשך חמש דקות או חמש שעות,‬
‫פרק זמן כלשהו שבו הייתם נואשים לחרבן.‬
‫ואז הייתם משהו כמו ארבעה מטר מהשירותים.‬
‫וחור התחת שלכם התחיל לפרגן לעצמו...‬
‫על העבודה הטובה שעשיתם.‬
‫חור התחת שלכם אמר, "כן, הצלחנו!‬
‫הצלחנו כצוות.‬
‫הכי משמח אותי שהצלחנו יחד."‬
‫תמיד כשמגיעים לשירותים, עושים כזה...‬
‫אף פעם לא יושבים ואז...‬
‫לא. איך יכול להיות ‬ ‫שתמיד מצליחים להגיע בדיוק זמן?‬
‫לאף אחד אין מזל כזה. ‬ ‫אין כל כך הרבה צירופי מקרים בעולם...‬
‫כך שתמיד מצליחים להגיע בדיוק בזמן.‬
‫פשוט לחור התחת שלכם ‬ ‫יש מוח משלו ותגובה מותנית.‬
‫בקיצור... הגעתי לדלת‬
‫והתחלתי לצעוק, "נו כבר!"‬
‫ממש צרחתי. היא התקרבה,‬
‫הוציאה את המפתחות תוך כדי שצחקה.‬
‫באה להכניס את המפתחות לדלת,‬
‫והם נפלו לה.‬
‫המפתחות פגעו בקרקע,‬
‫וחרבנתי במכנסיים.‬
‫וזה לא היה שפריץ שהזהיר אותי‬
‫שזו רק ההתחלה.‬
‫וגם לא פינוי מלא.‬
‫זה לא היה... משהו כזה.‬
‫זה היה מוזר ביותר, חרא פשוט יצא ממני‬
‫בקצב קבוע...‬
‫בלי לדחוף.‬
‫החל מנוזלים וכלה במוצקים ובכל מה שביניהם.‬
‫ההיסטריה שהייתי בה התחלפה ברוגע.‬
‫הייתי במצב כזה...‬
‫הג'ינס שלי התחיל להתמלא.‬
‫ובאותו רגע,‬
‫ריח של צואת אדם מילא את חלל האוויר.‬
‫ובפעם הראשונה,‬ ‫היא התחילה להזיז את התחת ולצעוק,‬
‫"זין!". היא הרימה את המפתחות,‬
‫ואמרתי לה, "לא.‬
‫כבר אין טעם למהר יותר.‬
‫קחי את הזמן."‬
‫לפני סיום, אספר לכם סיפור קצר.‬
‫אימא שלי הלכה לעולמה לפני כמה חודשים,‬
‫וכשהיא מתה... היא אף פעם לא הייתה...‬
‫אז ככה, אימא שלי לא הייתה אישה מצחיקה.‬
‫לא היה לה חוש הומור ‬ ‫ולא הייתי מצחיק בעיניה.‬
‫לא קרה שהיא צפתה במשהו שלי ‬ ‫ואמרה שהוא מצחיק.‬
‫אבל היא תמיד תמכה בי.‬
‫היא הייתה האדם היחיד בחיי,‬
‫שצחקתי עליו כל כך הרבה,‬
‫קראתי לה גונטה, ירדתי עליה בהמון בדיחות.‬
‫וייאמר לזכותה שהיא ‬ ‫אף פעם לא התלוננה, אפילו לא פעם אחת.‬
‫אפילו לא פעם אחת.‬
‫בקיצור...‬
‫אני רוצה לספר סיפור אחד‬
‫שהיא יוצאת בו מגניבה יותר.‬
‫טוב?‬
‫כשהייתי בן 13 ואחי היה בן 17 בערך,‬
‫צפינו בבית ב"מלחמת הכוכבים".‬
‫אני ישבתי על "כס הייסורים", ‬ ‫אחי ישב על הספה,‬
‫צפינו ב"מלחמת הכוכבים". ‬ ‫אחי סקוט, חתיכת פסיכופת,‬
‫פנה אליי ואמר, "ג'ים, תביא לי קולה."‬
‫עניתי לו, "לך תביא בעצמך. אני לא מביא לך."‬
‫הוא אמר, "תביא לי קולה ‬ ‫או שאשתין על השטיח."‬
‫"מה?"‬
‫"תביא לי קולה או שאשתין על השטיח."‬
‫עניתי, "אני לא מביא לך שום קולה."‬
‫והוא שאל, "אז אתה מעדיף שאשתין על השטיח?"‬
‫עניתי, "זה בדיוק מה שאני אומר לך."‬
‫אחי ניגש לאמצע הסלון,‬
‫עמד מולי,‬
‫שלף את הזין, התחיל להשתין על השטיח,‬
‫הביט בי ואמר,‬
‫"לא יודע למה אתה תמיד חייב לעשות צרות.‬
‫יכולת פשוט להביא קולה וזהו,‬
‫אבל לא, ג'ים חייב להיות קשה."‬
‫אחר כך הוא ניער את הזין, הכניס אותו,‬
‫וחזר לשכב. ‬ ‫תשמעו מה הכי מטריף אותי בסיפור הזה.‬
‫הוא לא הביא קולה.‬
‫ישבתי לי ב-40 מעלות חום, בלי מיזוג אוויר,‬
‫עם שלולית שתן באמצע הסלון,‬
‫שהתחילה להעלות אדים. ‬ ‫בשלב הזה כנראה צפינו ב"שובו של הג'דיי".‬
‫אימא שלי נכנסה,‬
‫ועשתה מה שהורים עושים כשאין להם מה לומר.‬
‫היא נכנסה, ראתה את השתן באמצע,‬
‫והתחילה לשאול, "למה?‬
‫מי... למה?"‬
‫ואז היא אמרה, "כל יום מחורבן יש משהו חדש."‬
‫כל יום."‬
‫ושאלה, "מי עשה זאת?"‬
‫ולא רציתי להסתבך, אז עניתי, "סקוט."‬
‫היא פנתה לסקוט ושאלה,‬ ‫"בשביל מה עשית את זה?"‬
‫והוא ענה, "אמרתי לג'ים להביא לי קולה,‬
‫או שאשתין על השטיח."‬
‫אימא שלי הסתובבה אליי ועשתה...‬
‫"למה לא הבאת לו קולה?‬ ‫אתה יודע שהוא דפוק בראש."‬
‫גבירותיי ורבותיי, תודה רבה לכם.‬
‫לילה טוב. מודה לכם, מקרב לב.‬
‫תרגום כתוביות: שקד הרטמן‬