Kissapedot kuuluvat planeettamme moninaisimpiin lihansyöjäryhmiin.
Downloaded from YTS.MX
Kotimaassani Intiassa lajeja on enemmän kuin muualla.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Minä olen Sandesh Kadur.
Tavoitteeni on kuvata kissapedoista jokainen.
Ihan uskomaton tiikeribongaus.
Mutta kaupunkikehityksen vuoksi
Intian kissapedot ovat uhan alla.
Olen viettänyt satoja tunteja leopardeja kuvaten.
Mutta Intiasta löytyy kaksi vieläkin mystisempää kissaeläintä.
Ne elävät mitä syrjäisimmillä alueilla.
Nopeasti muuttuvassa kotimaassani
tahdon löytää kissapedot luonnosta, ennen kuin on myöhäistä.
INTIAN VILLIT LEOPARDIT
25 vuoden ajan National Geographicin tutkimusmatkailija Sandesh Kadur
on matkustellut Intian villeimpiin kolkkiin
ja dokumentoinut kotimaansa upeaa luontoa.
Hän on niittänyt mainetta
ani harvoin tavattujen petojen bongaajana.
Uraauurtavien liikekameroiden avulla
hän on saanut kuvaa lähes jokaisesta Intian kissapetolajista.
Leopardi oli ensimmäinen kissapeto, jonka näin luonnossa.
Siitä lähtien laji on kiehtonut minua.
Mahtinsa, tarmonsa ja älykkyytensä ansiosta
ne kuuluvat maailman menestyneimpiin kissapetoihin.
Leopardeja tavataan aina Afrikan eteläkärjestä
Venäjän itärajalle saakka.
Ja aina Intian syrjäseuduilta sen vilkkaisiin kaupunkeihin.
Tämä sopeutuvainen kissapeto on oppinut elämään vaikka missä.
Intiassa elää myös kaksi leopardin mystistä sukulaista.
Niitä näkee niin harvoin, etten ole saanut niistä materiaalia.
Toinen lajeista on lumileopardi.
Täällä Intian pohjoiskärjessä
lumileopardit ovat korkean maaston asiantuntijoita.
Yksikään muu petoeläin
ei ole sopeutunut yhtä hyvin mahtavalle Himalajalle,
joka on niin kylmä ja elinkelvoton, että sai lempinimen kolmas napa.
Jokainen lumileopardin ominaisuus on kehittynyt ympäristöön sopivaksi.
Leveät käpälät toimivat lumikenkinä. Ne tarjoavat pitoa jäisellä maalla.
Ja paksu, tuuhea häntä on miltei koko kehon mittainen.
Se ylläpitää tasapainoa ja tarjoaa lämpöä.
Syvä nenäontelo lämmittää hyisen vuoristoilman,
ja laajat keuhkot takaavat tarpeellisen hapensaannin.
Sitten on lumileopardin kaukainen sukulainen:
puuleopardi.
Se on nykymaailman kissaeläimistä kaikkein muinaisin.
Suurten ja pienten kissaeläinten väliin sijoittuva laji
elää päinvastaisissa olosuhteissa.
Näissä Koillis-Intian tiheissä sademetsissä
puuleopardit hallitsevat.
Pilvimäisen kuviointinsa ja pienen kokonsa ansiosta
ne pystyvät soluttautumaan metsän siimekseen.
Ja kiipeilytaitojensa turvin
ne saattavat liikkua puustossa huomaamatta.
Vielä jokin aika sitten
sekä puuleopardit että lumileopardit olivat niin harvoin tavattuja,
että niiden kuvaamista pidettiin miltei mahdottomana.
Mutta en tahdo vain löytää näitä kissaeläimiä.
Haluan saada niistä mitä parhaimpia luontokuvia
ja pitää huolta niiden suojelusta.
Tämä on ihan älytöntä.
Seikkailuni alkoi, kun matkustin Koillis-Intian syrjäseuduille
kuvatakseni puuleopardeja.
Huomasin niiden kiehtovan paikallista kulttuuria.
Mutta kaiken takana oli niiden ruumiinosien salakauppa.
Se oli tuskallinen näky.
Löysin vain kuolleita kissapetoja.
Salametsästys oli suuri ongelma alueella.
Juuri kun Sandesh alkoi uskoa, ettei näkisi elävää puuleopardia,
hänellä kävi tuuri.
Kuulin puuleopardin poikasista, jotka oli määrä sopeuttaa luontoon.
Lähdin dokumentoimaan prosessia.
Kuukausien etsintöjen jälkeen
Sandesh koki ensitapaamisensa puuleopardien kanssa.
Mitä tulee uusien lajien kuvaamiseen,
kyseessä oli oikea jättipotti.
Puuleopardipentueeseen kuuluu keskimäärin 2 - 3 poikasta.
Menetettyään emonsa
nämä neliviikkoiset orvot kaipaavat ympärivuorokautista hoitoa.
Vain muutama ihminen on nähnyt villejä puuleopardin poikasia.
Tämä pikku kaksikko sai oman tiiminsä,
joka pyrki sopeuttamaan ne luontoon mahdollisimman äkkiä.
Nämä vain kilon painavat pennut
ovat elintärkeitä lajinsa tulevaisuuden kannalta.
Seitsemän kuukauden huolenpidon jälkeen
poikasten on aika aloittaa elämänsä luonnossa.
Tämä on luonnonsuojelulle uutta. Näin ei ole aiemmin tehty.
Pentujen uusi häkki tehdään puuhun.
Siten se tarjoaa suojaa norsuilta
ja rohkaisee elämään puuston lomassa.
Uudessa kodissaan
pennut voivat nyt opetella taitoja, joita luonnossa tarvitaan.
Jokainen hetki näiden pentujen kanssa
opettaa minulle jotain uutta puuleopardeista.
Siinä missä pienet kissat kehräävät
vain suuret kissapedot karjuvat.
Puuleopardit ovat suurten ja pienten kissaeläinten väliltä.
Niillä on oma, erityinen ääntelytapansa.
On kulunut 8 kuukautta siitä, kun pennut tuotiin metsään.
Päivittäin niitä viedään pitkille kävelyille sen siimekseen.
Ne ovat alkaneet tottua metsän ominaisuuksiin.
Ne ovat yhä hyvin nuoria
eivätkä ole juurikaan saalistaneet.
Niiden vaistot alkavat saada jalansijaa.
Ne viihtyvät puissa ja tykkäävät kiipeillä niissä.
Etenkin kaatuneissa sellaisissa.
Puuleopardin tanakoilla raajoilla on erityisominaisuus.
Laji voi kääntää kantapäätään laskeutuakseen pää edellä.
Ne voivat jopa roikkua oksista käyttäen vain takaraajojaan.
Se on eduksi saalistuksessa.
Toivon mukaan kuukausien kuluessa ne alkavat saalistaa
ja elää kuin villit kissapedot.
Vietettyään yli vuoden vankeudessa
ja opittuaan saalistamaan ja puolustautumaan,
poikaset ovat valmiita luontoon.
Häkin ovi jätetään auki,
ja nuoret puuleopardit saavat palata luonnolliseen ympäristöönsä.
Olisi hienoa palata kuvaamaan näitä kissapetoja luonnossa.
Vaikka Sandesh tuskin tapaa samoja yksilöitä enää koskaan,
hän tietää palaavansa kuvaamaan puuleopardeja
niiden luonnolliseen ympäristöön.
Vuotta myöhemmin, kotipuolessaan Bangaloressa,
Sandesh testaa uutta laitteistoaan.
Saadakseen haluamaansa materiaalia hän tarvitsee lisää silmiä metsään.
Niinpä hän on rakentanut erityisiä liikekameroita
kuvatakseen metsän elämää.
Mutta sitten hän saa järkyttäviä uutisia.
En saata uskoa tätä. Vastaanotin kaameita kuvia Koillis-Intiasta.
Salametsästäjät ovat tappaneet kaksi puuleopardia.
Ellen lähde paikalle heti,
tilaisuuteni kuvata lajia luonnossa saattaa olla mennyttä.
Luontokuvaaja Sandesh Kadur
kuuli juuri, että kaksi puuleopardia on tapettu Koillis-Intiassa.
Alue ei ole sama, jolla pennut vapautettiin.
Mutta kyseessä saattaa silti olla sama kaksikko.
Minun on palattava metsään
ja kuvattava puuleopardeja, ennen kuin on liian myöhäistä.
Tästä on tullut Sandeshin tärkein tavoite.
Jos hän saa kuvattua puuleopardeja luonnossa,
Koillis-Intian suojelusäännöksiä saatetaan pystyä tiukentamaan.
Intia on aina ollut tunnettu tiikereistään,
mutta maan koilliskärjessä puuleopardi,
puunlatvojen tiikeri, on viidakon kuningas.
Miten niistä voidaan välittää, jos niistä ei tiedetä?
Kahden päivän kuluttua Sandesh saapuu puuleopardien valtakuntaan.
Nyt hänen täytyy miettiä, miten sijoittelee kameransa.
Jos joku osaa kertoa, mistä puuleopardeja löytyy,
hän on biologi Priya Singh.
Hän on tutkinut tämän alueen kissapetoja
ja suostui tulemaan avukseni.
Uskon, että tämä alue on parhain puuleopardien bongaukseen.
No jopas jotakin...
Se astelee suoraan kameran luo. Puunrungon päälle.
Mistä syystä valitsit kuvauspaikaksi juuri tämän?
Liikkuessaan maastossa
puuleopardit suosivat näitä avoimia polkuja.
Näin tuolla raapimisjälkiä.
Mutta tiedämme hyvin vähän puuleopardeista
ja niiden suosimista kulkureiteistä.
Ne viettävät paljon aikaa puissa,
mutta kameroita on hankala asentaa puihin.
Miten todennäköistä on, että saan niistä kuvaa täällä?
Vietin täällä neljä kuukautta. Olin metsässä viisi päivää viikossa
enkä nähnyt ainuttakaan.
Eiköhän ryhdytä toimeen. Asennetaan kameroita.
Puuleopardeilla on tapana kulkea avoimia reittejä pitkin.
Toivon, että tällä liikekameralla minua onnistaa.
Kahden viikon kuluttua Sandesh palaa tarkistamaan kuvamateriaalin
ja löytää syyn olla optimistinen.
Näin lähelle puuleopardia emme ole päässeet.
Tuoretta ulostetta alle vuorokauden takaa.
Alamme lähestyä. Minneköhän se on kulkenut?
Kokemuksensa turvin Sandesh seuraa kissapedon jälkiä.
Se näyttäisi kulkeneen harjannetta ylöspäin.
Mitäs täältä löytyy?
Juuri tällaisia jälkiä me etsimme.
Tämä viittaa siihen,
että yksi puuleopardeista on kulkenut tätä reittiä.
Reitin varrelta paljastuu jotain yllättävää.
Jokin haisee mädäntyneeltä.
Koetamme etsiä mahdollisen ruhon.
Löysimme muntjakin. Suurin osa siitä on syöty.
En tiedä, saalistiko sen juuri puuleopardi.
Mutta jos alueella on puuleopardi, se todennäköisesti palaa.
Tämä on liian hyvä tilaisuus Sandeshin menetettäväksi.
Yöllä hänen kameralleen tallentuu viimein jotakin.
Mutta kyseessä ei ole puuleopardi.
Viidakkosudet eli aasianvillikoirat saalistavat laumoissa.
Ne kuuluvat näiden metsien menestyneimpiin lihansyöjiin.
Sandeshin kamerat ovat tallentaneet useita eri eläinlajeja
sekä päiväsaikaan että öisin.
Myös harvoin tavatun malaijikarhun.
Sekä mystisen marmorikissan.
4,5-kiloinen marmorikissa näyttää pienikokoiselta puuleopardilta,
mutta on puolet kevyempi.
Kamera tallentaa jopa binturongin, harvoin nähdyn pienen lihansyöjän,
joka kävelee kuin karhu ja käyttäytyy kuin kissa.
Jestas, miten mahtavaa materiaalia loikkivasta oliiviselkäoravasta.
Upean pitkä loikka.
Mutta lukuisista saaliseläimistä huolimatta
Sandesh ei ole saanut kuvaa puuleopardista.
Toivon vain, että ne tulevat kameran luo.
Se tekisi minut hyvin iloiseksi.
Mutta tähän mennessä tulosta ei ole tullut.
Tiimin jatkaessa matkaansa ylös vuorta
se ei tiedäkään törmäävänsä mitä vaarallisimpaan petoon.
Salametsästäjiin.
Luontokuvaaja Sandesh tiimeineen
on juuri säikäyttänyt salametsästäjät tiehensä.
Sandesh ilmoittaa heistä metsähallitukselle.
Löysimme juuri yhden muistikorteista.
He olivat heittäneet sen maahan paetessaan.
Kaksi muistikorttia puuttuu yhä.
Heillä on mukanaan yksi kivääri.
Selvä. Jäämme odottamaan metsänvartijoita.
Pelastettu muistikortti paljastaa jotain sokeeraavaa.
Sen lisäksi, että he varastivat kameramme,
he pyrkivät tuhoamaan todisteita viemällä muistikortit.
Sen lisäksi saimme selville, että he tappoivat apinan.
Pakenevilta salametsästäjiltä putosi laukku.
Sen sisältö paljastaa, miten he toimivat.
Luodit ovat paikallista tekoa. Henkilöt tulivat metsästämään.
Intian metsästyskiellosta huolimatta salametsästys on suuri ongelma.
Koillis-Intian tiheissä metsissä
elää harvoin tavattuja kädellisiä.
Kuten lakkilangureita.
Mutta tukikohtaan saapuessaan Sandesh saa uutisia.
Salametsästäjät on pidätetty.
Heidän ottamansa riski kertoo,
että villieläinten ruumiinosille on yhä kysyntää.
Vasta myöhemmin ymmärsin, millainen tuuri puuleopardilla kävi.
Aamulla nuori uros asteli kameran ohi.
Alle tuntia myöhemmin salametsästäjät kävelivät siitä.
Koska luonnonvaraisia puuleopardeja on enää alle 10 000,
niiden elinympäristön suojelu on äärimmäisen tärkeää.
Kun kotiinlähtöön on enää alle viikko aikaa,
Sandesh suuntaa syvemmälle metsään
ja reiteille, joille karaistuneetkaan metsästäjät eivät usein suuntaa.
On aika tarkistaa, onko kameroille tallentunut mitään.
No niin, toivotaan parasta.
Hyvänen aika, katsokaa!
En ole uskoa tätä.
Juuri tätä olemme odottaneet. Puuleopardi puussa.
Se oli tällä samaisella puulla. Kapusi ylös ja häipyi.
Kuukausien työn jälkeen
Sandesh Kadur on onnistunut elinikäisessä tavoitteessaan.
Joka ikinen hänen asentamansa liikekamera
on tallentanut materiaalia puuleopardeista luonnossa.
Kuvat auttavat osoittamaan tämän ympäristön merkityksen
uskomattoman kissapedon selviytymisen kannalta.
Toivon mukaan niiden avulla puuleopardit saavat suojelua.
Kun kyseinen kissa on viimein saatu taltioitua,
Sandeshin on aika lähteä viimeisen leopardin perään.
Se on vuoriston harmaa aave.
Lumileopardi.
Ääriolosuhteet laittavat Sandeshin menetelmät koetukselle.
Miksi lumileopardien pitää elää näin hulluissa olosuhteissa?
National Geographicin Sandesh Kadur onnistui taltioimaan kameralle
Intian pienimmän ja harvimmin tavatun kissapedon.
Puuleopardin.
Nyt hän suuntaa 1 600 kilometriä luoteeseen, Himalajalle,
saadakseen kuvaa lumileopardista,
planeettamme korkeimmalla elävästä suuresta lihansyöjästä.
Luonnonvaraisia lumileopardeja on arviolta enää 4 000 yksilöä.
Ne elävät vain kylmillä alueilla ja korkeassa maastossa.
Mutta ilmaston lämmetessä
niiden elinalue muuttuu nopeammin kuin monet muut maailman kolkat.
Kesät ovat lämpimämpiä ja lunta tulee vähemmän.
Tahdon selvittää, miten nämä kissaeläimet pärjäilevät vuorilla.
Metsähallitukselta saapuu kiireellisiä uutisia.
Metsänvartija on tehnyt ilmoituksen loukkaantuneesta lumileopardista.
Nämä kissapedot saalistavat mitä rankimmassa ympäristössä.
Niiden taitoja koetellaan päivittäin.
Ne saalistavat piennisäkkäitä, kuten murmeleita,
mutta havittelevat etenkin vuorikauriita, persianlampaita ja baraaleja.
Yhdestä tällaisesta riittää ravintoa viikoksi.
Mutta ne ovat ketteriä, tarkkaavaisia ja vaikeita napata.
Yksikin harha-askel tässä maastossa saattaa tietää kuolemaa.
Mutta tällä leopardilla kävi onni.
Kyläläiset löysivät sen kallion juurelta yhä elossa.
Viranomaiset kuljettavat sen pikaisesti eläinlääkärin hoitoon.
Tämä nuori lumileopardiuros löytyi Likhsayn kylän liepeiltä.
Se saattoi olla reviiritaistossa. Pään alueella on vammoja.
Röntgenkuvassa ei paljastunut murtumia.
Mutta leopardi on selvästi heikossa kunnossa.
Leopardi saa nesteytystä, ja sen olo tehdään mukavaksi.
Toivon mukaan sokkitila väistyy hoidon myötä
ja voimme palauttaa leopardin luontoon.
Sandesh ei odottanut kohtaavansa lumileopardia heti näin intiimisti.
Hänelle syntyi ymmärrys siitä, mitä kyseinen peto kokee
koko luontoa uhkaavan muutoksen edessä.
Himalaja lämpenee keskimääräistä tahtia nopeammin.
Kaksi kolmasosaa sen jäätiköistä saattaa sulaa tällä vuosisadalla.
Sandesh tahtoo dokumentoida
muutosten vaikutuksen kissaeläimiin, jotka alkujaan sopeutuivat tänne.
Lumileopardien etsinnässä hän saa apua paikallisilta,
jotka tuntevat nämä vuoret paremmin kuin kukaan.
Norbu, tämä mies tässä, johtaa tiimiläisiä,
jotka tarkkailevat vuoristoa päivittäin.
He pitävät aluetta silmällä kertoen lumileopardihavainnoista.
Mutta ennen kuin lähden matkaan, tapaan yhden kylän vanhimmista.
Buddhalaisessa kulttuurissa tarinat erilaisista olennoista
siirtyvät sukupolvelta toiselle.
Kuulin, että paikallisille lumileopardi on nimeltään shan.
Kaipaan vanhimman siunausta ja tietoa kohdatakseni shanin.
He kertoivat juuri kuulleensa shanin karjaisun pari päivää sitten
viereisestä laaksosta.
Seuraavana aamuna Sandesh kuulee odottamiaan uutisia.
Saimme tiedon lumileopardista harjanteella kahden pennun kera.
Lähdemme paikalle heti. Toivotaan, että ne ovat siellä.
Luontokuvaaja Sandesh sai juuri kuulla,
että laaksossa on nähty lumileopardinaaras pentuineen.
Kun saamme moista tietoa,
emme voi ottaa sitä riskiä, että tilaisuus menee sivu suun.
Kaikki kivet on käännettävä,
etenkin kun kyse on lumileopardista.
Määrätietoisuus tuottaa tulosta.
Naaras ja sen kaksi pentua lepäilevät tuolla seinämällä.
On suuri onni nähdä kolme lumileopardia
jo toisena päivänäni täällä. Lupaava alku.
Sokeina ja avuttomina syntyvät lumileopardit varttuvat nopeasti.
Kolmekuisina ne alkavat seurata emoaan.
Tämä kaksikko elää emonsa kanssa lähes kahden vuoden ajan.
Ne opettelevat selviytymään näillä armottomilla vuorilla.
Naaras lähti kulkemaan ylös harjannetta.
Se on uskomattoman kaukana.
Vaikka lumileopardien näkeminen oli suuri onni,
niistä on lähes mahdotonta saada lähikuvaa.
Edes 1 000 millimetrin linssillä.
Ainoa tapa saada tarkkaa lähikuvaa lumileopardeista
on asentaa etäkameroita.
Vuoristossa kasvaneelle Norbulle on kehittynyt ymmärrys siitä,
miten lumileopardit liikkuvat kivisessä maastossa.
Sandesh tukeutuu tähän merkittävään tietämykseen.
Lumileopardit liikkuvat auringonnousun ja -laskun aikaan.
Ne voivat hypätä jopa 15 metriä yhdellä loikalla,
joten ne pääsevät miltei mihin vain.
Jopa näiden lohkareiden lomassa.
Mutta viestiäkseen lajitovereilleen
ne jättävät raapimisjälkiä ja hajumerkkejä.
Norbu on oppinut löytämään niitä.
Tämän tiedon turvin Sandesh asentaa kameroitaan vuoristoon.
Muutaman päivän kuluttua hän saa yllättävän puhelun.
Lumileopardi on tappanut paikallista karjaa.
Sen mukaan, mitä kyläläiset muistavat,
lumileopardi ei ole koskaan aiemmin iskenyt paikalliseen navettaan.
Tästä näemme, mitä kautta lumileopardi saapui navettaan.
Nähtävillä on jäämiä
lumileopardin karvasta, jota on tarttunut pensaaseen.
Piikkipensaiden avulla leopardit pyritään pitämään poissa.
Mutta tämä yksilö löysi heikon kohdan,
tuli siitä sisään ja hyökkäsi tämän vasikan kimppuun.
Vasikan emo ja lumileopardi ottivat yhteen.
Täällä on jopa veritahroja.
Mutta koko prosessin aikana
leopardi onnistui tappamaan vasikan ja häipyi sitten.
Kysyin, onko tilallinen vihainen.
Hän sanoi: "Tämä oli vain ajan kysymys."
"Mitään ei ollut tehtävissä."
Lumileopardit nauttivat saaliitaan useiden päivien ajan.
Kyseinen leopardi todennäköisesti palaa.
Sandeshilla on oiva tilaisuus kuvata sitä saaliinsa äärellä.
Istun piilokopissa neljän kilometrin korkeudella merenpinnasta.
Minulla on kolme vaatekerrosta, päähine, käsineet
ja monet sukat päällekkäin. Silti paleltaa.
Olisinpa sopeutunut kylmään yhtä hyvin kuin lumileopardi.
Sillä on kaikista kissapedoista tihein turkki.
Käpälät ovat lämpöeristetyt. Anturoiden välissä on karvaa.
Useiden tuntien kuluttua saaliin luo saapuu peto.
Mutta ei se, jota Sandesh odotti.
Kettu on maailman laajimmalle levittäytynyt koiraeläin.
Sitä tavataan halki pohjoisen pallonpuoliskon.
Leopardien tapaan ne ovat älykkäitä ja sopeutuvaisia,
eivätkä ne jätä ilmaista saalista väliin.
Mutta näillä vuorilla niiden on oltava varuillaan.
Illankoitteessa suurempi koiraeläin näyttäytyy.
Susi on toinen Himalajan alueen huippupeto.
En tiedä, miten lumileopardin käy, kun alueella on susi.
Se tuskin kykenee puolustautumaan.
Mutta yön aikana Sandeshin kamera taltioi jotain,
mitä on hädin tuskin koskaan nähty.
Lumileopardin tappaman vasikan läheisyydessä
Sandeshin yökamera tallentaa harvoin nähdyn tilanteen.
Lumileopardi häätää suden tiehensä.
Ikivanhassa kissojen ja koirien välisessä taistossa
on selvää, että leopardi voittaa. Ainakin tänään.
Kyläläisten jalomielisyyden ansiosta
lumileopardi on saanut itselleen yli viikoksi ravintoa.
Lumileopardi lepäilee kivellä.
Se aikoo tulla saaliin luo.
Tämä on uskomatonta. Juuri tästä näystä olen haaveillut.
Olen hädin tuskin 60 metrin päässä villistä lumileopardista.
Viimein saan tilaisuuden
ihailla Intian myyttistä petoa lähietäisyydeltä.
Luonnossa lumileopardit elävät keskimäärin 12-vuotiaiksi.
Oletan, että vanhetessaan,
muiden kissapetojen tapaan, saalis vaatii enemmän riskejä.
En tiedä, mikä ajoi tämän yksilön vasikan tappamiseen.
Oliko se nälkäinen tai loukkaantunut, vai kokeiliko se vain onneaan?
Toivon, että vuoriston lämpeneminen ei aja näitä upeita eläimiä
enempään kontaktiin ihmisten kanssa.
Kokonaiskuvaa kartoittaakseen Sandesh noutaa kameransa vuoristosta
nähdäkseen, mitä ne paljastavat.
Kahden kuukauden aikana
ne ovat taltioineet vilauksia Himalajan elämästä.
Sandeshin taidokkaasti sijoitetut kamerat
tarjoavat ainulaatuista materiaalia lumileopardeista.
Yllättävää on,
että ne kulkevat samoja reittejä kuin ihmiset ja karjaeläimet.
Se osoittaa, miten usein niiden elintila limittyy omaamme.
Tästä huolimatta on käynyt ilmi, että tällä alueella
kissapetojen läheisyys harvoin tuottaa paikallisille ongelmia.
Mutta ennen lähtöään Sandesh käy tapaamassa vanhaa ystävää.
Kallion juurelta pelastettua loukkaantunutta lumileopardia.
Se on saanut faneiltaan nimen Likki,
Likhsayn kylän lumileopardi.
Kohtalokkaan päävamman jälkeen
paikallisten ja lääkäreiden pikainen apu pelasti sen hengen.
Likki on taas elämänsä kunnossa ja valmis palaamaan luontoon.
Viranomaiset kuljettavat sen paikkaan, josta se pelastettiin.
Se pääsi viimein kotiin
kahden kuukauden intensiivisen hoidon jälkeen.
Vaikka samainen laji tekee hallaa joidenkuiden elinkeinolle,
ihmiset pelastivat tämän lumileopardin hengen.
Tällaisia haasteita kissaeläinten suojeluun liittyy
yli 1,3 miljardin ihmisen kansoittamassa maassa.
Intian myyttisiä leopardeja seuratessani opin sen,
että meiltä vaaditaan ymmärrystä ja kunnioitusta
eläessämme kissapetojen rinnalla.
Ihmisillä on tapana unohtaa se, mitä he eivät näe.
Tehtäväni on kuvata kissaeläimiä ja muistuttaa ihmisiä siitä,
että ne ovat olemassa ja kaipaavat suojelua.
Niin tehdessäni toivon, että nämä taianomaiset leopardit
saavat jatkaa elämäänsä villin luonnon siimeksessä.
Suomennos: Mina Eronen