Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Botswana i det sydlige Afrika,
hjemsted for en tredjedel af alle Afrikas elefanter,
og det sidste sted i verden, hvor de frit kan vandre langt,
som alle elefanter engang gjorde.
Disneynatures dokumentarfilm, Elefanterne,
fortæller historien om disse storslåede rejser.
Bag kameraet var filmholdet også på en rejse,
da de fulgte elefanterne på den 1.600 kilometer lange tur
gennem nogle af Afrikas allerbarskeste områder.
Ved at følge dem på deres vandring
fik filmholdet et helt nyt perspektiv
på disse fantastiske dyr.
Hvorfor vandrer de?
Nok, fordi den fantastiske migration...
Instruktør
...som disse elefanter foretager, ikke er blevet vist før.
Og de udfordringer, som elefanterne står overfor på rejsen,
bringer det bedste frem i elefanterne,
og selvfølgelig er selve rejsen storslået.
Det er tre, fire, fem lande i alt,
som elefanterne kan bevæge sig gennem,
gennem dette fantastiske område.
Så kan folk se en del af verden,
som de måske ikke har set før.
AFRIKA Kalahariørkenen
Den sydlige tredjedel af Afrika er dækket af den enorme Kalahari-ørken.
Holdets første udfordring var
at finde elefanter i den enorme vildmark.
Angolas højland - Okavango Delta Kalahariørkenen
Men der er ét sted, hvor elefanter samles hvert år.
Hvert år løber der vand ud i ørkenen, som skaber Okavango-deltaet...
...hvor vores rejse begynder.
Vores filmhold ville være et skridt foran elefanterne,
så de kontaktede naturfilmfotografen Mike Holding,
der har over 20 års erfaring fra deltaet.
Mikes opgave var at finde og filme elefanter
og stå for logistikken på denne omfattende ekspedition.
Der er tale om et enormt område.
Det er en som nål i en høstak,
at finde elefanter og andre dyr i mosaikken af vand og øer.
Én af grundene til, vi fløj så meget
og kiggede på højvandets bevægelser...
Filmfotograf
...var for at se,
hvor der er bevægelser og forandringer,
og hvor dyrene begynder at samles.
Jeg kunne lave dette resten af livet.
At flyve over deltaet er noget helt fantastisk.
Alle, der har fløjet over Okavango,
vil sige, at sådan skal den ses,
da man får en fornemmelse af størrelsen.
Den massive, uspolerede vildmark og skønhed,
der er helt spektakulær.
Mikes første udfordring er at finde et sted
til filmholdets lejr, som er tæt på elefanterne,
men ikke umuligt at komme frem til.
Her er ingen veje. Og kun meget lidt kortinformation.
Så, flyet er utroligt nyttigt,
når man skal finde en rute til bilerne,
og hvilke floder vi skal krydse,
hvor der er dybt,
og hvordan vi arbejder på jorden.
Men det er svært,
fordi der er meget vand på vejen derop,
så når lastbiler og alle mulige
skal finde lejren,
så bliver de udfordret og overrasket på vejen.
At få filmholdet og fem tons udstyr
ind i hjertet af Okavango-deltaet
krævede specialbyggede køretøjer.
Holdet kaldte disse brutalt udseende maskiner sumpvogne.
Opgaven på dag ét:
At nå ind i deltaets hjerte og slå lejr inden mørkets frembrud.
Vejviser
Nu begynder eventyret.
Dette er bunden af deltaet.
Vejviser
Kun 20 kilometer fra Maun.
Ja. Lige ud.
Der gik ikke længe, før sumpvognene blev sat på en prøve.
Det var det første af fem steder,
vi skal krydse.
Nok det mest lavvandede.
De siger, at ved det dybeste
kommer vandet op over gearstangen inde i bilen.
Vejviser
Så vandet vil være heromkring.
Vi har sekshjulslastbilen,
som skal trække os igennem.
For vi trækker hvert køretøj,
ved at lave en lang slange af vogne.
Alle vogne er slukkede,
og vi tildækker udstødningen og lægger alt op på taget.
De vil trække os igennem.
Hvad sker der?
Hvad kan gå galt?
Det er ikke et godt spørgsmål.
Nu skal vi ud at svømme.
Alt står under vand.
Du blærer dig. Skal du køre sådan?
Det var en oplevelse.
Rystet, men jeg er okay.
Da resten af holdet kører i forvejen for at slå lejr,
er kameramand Martyn Colbeck og guide Presley Mbeha
blevet bremset af noget.
Ud af det blå dukker en elefantfamilie op.
De er urolige, men det er ikke tydeligt hvorfor.
Filmfotograf
Det er kaotisk.
Der er megen ophidselse her. Det er skønt.
Pludselig bliver det klart.
Vi har lige fundet en nyfødt unge,
og den stavrer omkring og kan næsten ikke gå.
Sikkert født for omkring tre til fire timer siden.
Den er virkelig lille.
Det er fantastisk. Det er skønt.
Filmholdet bruger deres store erfaring
til at filme uden at forstyrre dem.
Mit problem er, at der er en stor tyr på vej.
Det er okay.
Problemet er også, at græsset er højt.
Så det er svært at se ungen.
Hannen er virkelig sur.
Selvom hannen tydeligvis generede den nybagte mor,
var det et godt tegn for den forestående filmopgave,
at hun var glad for at være tæt på bilen.
Det er okay.
Alle er meget glade.
Vi har resten af familien bag os.
Det interessante er, at hun bruger bilen som beskyttelse.
Hun prøver at komme væk fra hannen.
Der er ungen.
Det er sødt, prøv at se.
Den har lyserøde ører og ikke så lyserøde øjne.
Det er rigtigt sødt.
Og jeg kan se navlestrengen.
Prøv at se.
En god start på optagelserne.
Nærkontakt med elefanter før de havde slået lejr.
Og en sjælden chance for at filme en nyfødts første skridt.
Længere fremme var resten af holdet knap så heldige.
Tre biler sidder fast.
For fem minutter siden rev en trailer sig løs
og har bunden op.
Nu!
Det er lidt frustrerende.
Vi må bare fortsætte.
Sådan er det at lave elefantfilm.
Kom så!
Efter 15 timers kørsel
nåede fortroppen til det sted,
som var udpeget som lejr.
Denne afsidesliggende ø blev deres hjem de næste seks uger.
Mike fandt dette sted på sin flyvetur.
Han gav mig et GPS-punkt, hvor lejren skulle være.
Lejren var sat op,
men mødet med elefanterne havde forsinket resten.
Kunne de nå det inden natten?
Sig til mor, at jeg elsker hende.
Vi har ingen idé om, hvad der vil ske forude...
Og vi har 50 kilometer endnu.
At køre 80 kilometer i deltaet kan tage en time eller hele dagen.
Vi prøvede at komme op
og kunne ikke, så vi bruger trækket.
Godt.
Og da vi trak det ind, gik skruen løs.
Kan du se den? Den holder kablet på plads.
Så vi måtte tage det hele ud
og prøve at reparere metallet.
Heldigvis er vi fingernemme, og operationen gik godt.
Nu må vi se, om det giver pote.
Nej, det vil tage dem hele dagen.
Det var det.
Hvordan ser det ud?
Bagtroppen når endelig frem til lejren,
men det, de skulle igennem,
har vist dem, hvor svær opgaven er.
Martyn er træt men opløftet over at filme en nyfødt,
men han er bekymret over, så hurtigt de var ude af syne.
Holdet indser, de må finde måde at holde styr på elefanterne på.
Heldigvis er hjælpen på vej.
Biolog Mike Chase
har holdt tal på elefantbestande i Afrika
og sporet deres vandring gennem Kalahari, i over 10 år.
Jeg har fundet dem,
hun står foran en kapersbusk. Hun er på vej sydpå.
Jeg er femte generation i Botswana.
Jeg har altid følt...
Leder/Grundlægger Elefanter uden Grænser
...et dybt tilhørsforhold til elefanterne.
De er verdens største pattedyr på landjord,
og jeg blev betaget af dem,
og jeg har altid været fascineret af dem.
Det er ikke kun i vildmarken.
Mike og hans partner Kelly bruger også meget tid på
at redde og pleje unge elefanter,
der er blevet forældreløse på grund af krybskytteri eller konflikt.
De håber, at disse unge elefantambassadører
vil hjælpe de unge med at få et forhold til dyrelivet
og kæmpe for deres fremtid.
Jeg tror, folk i hele verden ofte tænker,
at der er mange, der redder elefanter,
og det er der ikke.
Så, at være en af de få privilegerede,
der vil redde elefanternes fremtid,
giver mig stor glæde.
Lad os finde elefanterne.
Så skal vi flyve.
Mikerne har passionen for elefanter til fælles...
-Okay. -Ja.
...og de vil finde en bestemt flok,
der er kendt for, at tilbagelægge store afstande.
Den episke rejse, som Botswanas elefanter tager, er aldrig vist.
For i modsætning til gængs opfattelse
er alle Botswanas elefanter ikke i Botswana.
De har det med at krydse grænser.
De behøver ikke pas.
Så vores satellitdata har fundet elefanter,
der går ud af Botswana, gennem Namibia og ind i Zambia og Angola.
Nogle af de største territorier nogensinde optegnet.
Mike er overbevist om, at data fra hans satellit-sporede elefanter
kan hjælpe filmholdet.
En af vores matriarker med halsbånd
har det med at være i dette område i tørkeperioden,
hvor hun samler en stor flok af andre matriarker.
Ja.
Bare vi kan finde hende.
Vi har en VHF-antenne på og ser,
om vi får et ping fra hendes satellithalsbånd.
Jeg kan ikke høre noget.
Gid vi kunne spotte hende.
Hørte du det?
Ja.
Helt klart et ping. Det var et ping.
Kan vi finde den gruppe, vil det være fantastisk...
Okay. Film.
...for filmens begyndelse. Vi kan vise familiegrupper,
som vi følger i hele filmen.
Okay. Ja.
Gid vi kunne finde nogen i gruppen.
Der er et højt signal nu.
Ja.
Godt gået. Dér er hun.
Okay.
Flot!
Genialt. Det er fantastisk.
Vil disse flokke være her et stykke tid, Mike?
Helt sikkert. I har mindst en måned eller to.
Godt. Det er ikke det nemmeste område,
men det finder vi ud af.
Det er godt. En stor hjælp.
Det er det sidste sted i verden,
hvor elefanter stadig vandrer,
som de gjorde for 100-200 år siden.
Af den simple grund, at de har plads til det.
Ja.
Det er næsten 260.000 kvadratkilometer.
Og derfor er de svære at finde.
Ja, selvfølgelig!
Vi har sat satellithalsbånd på 300 elefanter,
og prikkerne på kortet
er GPS-punkter på deres ruter.
Hvor tit opdateres det?
Vi får en GPS-lokation hver time.
Kan du sige, hvor de er?
-Helt sikkert, ja. -Hvad venter vi på?
Lad os gøre det!
Hvad gør jeg nu?
En god internetforbindelse...
Ja. Okay.
-...og I får lokationerne. -Utroligt.
Sæt i gang.
Elefanterne kan vandre 1.000 kilometer om måneden,
ofte i terræn, der er ufarbart for biler.
Godt gået.
Det er afsidesliggende. Det er svært at rejse i.
Meget tungt sand, sump, dybe floder,
kraftig bush. Det er barskt.
Det er de farlige ture, som elefanterne tager på.
At følge med dem som filmhold vil blive en svær opgave.
I starten fulgte filmbåden
med elefanterne,
men der gik ikke længe, før køretøjerne ikke kunne følge med.
Når vores elefanter er på farten,
er de ikke på områder, som er bil-venlige.
Lige over kameraet.
Så meget af tiden må vi sætte en drone op
og følge dem med den.
Hvis afstanden er for stor,
må vi følge efter i helikopter.
At prøve
at følge med dem... Det har været en teknisk udfordring.
Kom ind. Her er det.
Fra luften afsløredes det også,
hvordan deltaets kanaler bliver dannet af dyrelivet.
Det var vigtigt at filme elefanterne i vandet
både fra jorden og fra luften,
hvilket havde særlige risici.
Stor krokodille.
-Stor krokodille. -En stor en.
Stor krokodille på bredden.
Flot krokodille på fire-fem meter.
Undervandsfotograf,
Roger Horrocks, ved, hvor farligt det kan være at dykke her.
Hvert år dannes kanalerne
af store flodheste og elefanter, der kan lure om alle hjørner.
Når Rogers er i vandet,
har han en dykkerassistent med, og Mike, der holder øje fra båden.
En ting ved deltaet
er den massive overraskelse under vandet
og aftryk og struktur i kanalerne
lavet af flodheste,
og plantelivet er...
Strukturen er helt enestående.
Det er gotisk og organisk, og farverne er utrolige.
Flodheste og elefanter er deltaets arkitekter,
og man kan se,
at de bruger kroppen, til at skabe stierne.
De er kæmpestore.
Man kan svømme i en kanal lavet af en flodhest.
Man kan se omkredsen, og den er stor.
Producenterne vil...
Undervandsfotograf
...have undervandsoptagelser,
og den eneste måde er ved at dykke i kanalerne,
og båden kan ikke sejle foran,
for det gør det mudret.
Man ved aldrig, hvad der kommer,
så for mig er denne dykning
nok det farligste
på grund af...
...usikkerheden omkring, hvad der er rundt om hjørnet.
Det er meget smukt.
Også lidt skræmmende, vi kan ikke se noget.
Det er så anderledes.
De hører båden, de glider ned i vandet,
og der er intet at gøre,
og man er rundt om hjørnet...
Man er over ham, og han vil bide,
og det er hverken godt for ham eller os.
Ikke optimalt.
Fandt en lille, dyb sø,
og jeg fulgte Roger,
og ud af det blå kom en krokodille imellem os.
Jeg trak i ham...
Dykkerassistent
...han vendte og fulgte krokodillen.
Det var virkelig sejt, men det gik hurtigt.
Sigtbarheden er dårlig... Han er nervøs.
Han kan ikke rigtig se os,
så vi dykker ikke efter flere krokodiller, før vandet er rent.
Denne form for dykning burde betale dobbelt.
-Faretillæg. -Ja, faretillæg.
Efter mange dage med optagelser af elefanter,
blev filmholdet forelsket
i deres mange unikke og indtagende særheder.
De har hver deres personlighed.
De har samme dynamik som os. Søstre skændes,
teenagere skriger og slås,
drengene blærer sig og mobber.
Og man kan identificere sig med dem.
Det er deres form for sjov.
Jeg ved, det lyder mærkeligt at sige, at dyr har det sjovt,
men jeg er overbevist om, at det har de.
Hvis man ser dem jage vortesvin. Eller imaginære fjender.
Hvis man ser dem forsvinde ind i buske og angribe...
De har bare en skøn form for sjov.
De løber sjovt,
når de slipper alt,
og snablen svinger og ørerne blafrer.
Jeg mener, at elefanter har humor.
En af vores favoritoptagelser
var en ung kalv, der jagtede en vandbuk og hejrer gennem vandet
som en fræk dreng, der jagter dyr i haven.
Det viser virkelig deres personlighed.
Jeg har klart flest elefantvenner.
Elefanter er milde,
de er omsorgsfulde og intelligente,
og virkelig underholdende.
Jeg kender ikke mange folk, der er sådan.
Jeg vil hellere være sammen med elefanter.
Undtagen nogle af mine venner.
Noget af det bedste for holdet
var, da de fik uventede gæster i lejren.
Vi vågnede til en lyd,
og disse to fyre stod og rystede træerne
for at få fat i nødder
og gøre os selskab til morgenmad.
Lidt anden diæt, men hyggeligt.
Det er et sært, når man skal have kaffe,
og et par elefanter står og ryster palmer rundt om teltet.
Det larmer meget, så man ved, de er der.
De tilbringer dage på øen, fordi den er fuld af palmenødder,
så vi har naboer et stykke tid. Det er fint.
Smager som ingefær.
Vejviser
Jeg har smagt dem,
og spiser man en hel nød,
bliver man meget tør i munden.
Nu æder han noget andet,
han æder af regntræet,
fordi her ikke er flere nødder.
Der var en tyr, der åd dem alle,
så desværre for ham er der ingen.
Jeg har været guide i 22 år,
så jeg kender alt til dyreadfærd.
Denne elefant er meget rolig,
og derfor står jeg tæt på.
Selv generatoren kører nu,
og det generer ham ikke.
Han er så tæt på,
at en dag skal vi passe på,
at han ikke kommer ind i lejren,
for så har vi et problem.
Så skal vi løbe i alle retninger.
Få dage senere, fik filmholdet andre gæster,
der var mindre velkomne.
Vi fandt en flok løver midt på dagen,
hvilket er usædvanligt.
Tre hunløver og syv-otte måneder gamle unger,
og da vi så dem, begyndte de at jage.
Lejren ligger lige her.
Zebraerne og gnuerne dannede en tæt flok
ikke langt fra lejren.
Men løven var målrettet og prøvede igen.
Denne gang lige mod lejren.
Vi har løver, der jager i lejren...
Dani, hører du mig?
Ja, Pres, fortsæt.
Er du i bilen med Alfred?
Ja, vi er allerede i bilen.
Alle dyrene løb gennem lejren,
og jeg aner ikke, hvor løven er. Så I løven?
Bliv, hvor I er.
Hold øje med bilens front.
Hun kommer pludselig frem.
Jeg så en impala. Dér er hun. Lige dér.
Mit udsyn i bilen var begrænset.
Jeg kunne kun se ud af siden. Ikke frem.
Hele bagenden var blokeret.
Assistent
Jeg kunne ikke se bagud.
Det var som en kasse, og jeg kunne kun se ud
af ét vindue,
som gjorde det mere skræmmende,
fordi hun kunne være hvorsomhelst bagved.
Hun kunne være under bilen.
Det var vanvittigt.
I skal blive i bilen.
Forstået. Lad os vide, hvad der sker.
Hunløven er åbenbart stadig i lejren,
men vi aner ikke hvor,
så vi må vente og håbe på, at høre fra gutterne,
hvis de ser hende, men hun er helt væk.
Vi ved det ikke.
Der er én.
Hun er lige kommet ud på det åbne,
så alle 10 løver er synlige for os,
og I er i sikkerhed.
Løverne har krydset øen
og har dræbt en impala, som de æder.
Det er forstået. Vi bliver her lidt.
Jeg giver besked, når I kan komme ud.
Måske kan I køre derfra,
så I også kan se dem.
Jeg var virkelig bekymret.
Ud af det blå
kan der pludselig komme en løveflok.
Dani og Alfred gik rundt i lejren.
De kunne let være blevet dræbt af løver.
Som tørken skrider frem,
forvandles deltaet til et farligt og ugæstfrit sted.
Kanalerne er nu fyldt med lumsk kviksand og tungt mudder.
Deltaet tørrer ud hvert år,
og elefanterne tager turen hvert år,
så hvert år bliver vandhullerne klæbrige.
Denne elefant er meget stresset.
Der er ingen føde, vandet tørrer ud,
og de er meget sårbare og stressede.
For mig var det følelsesmæssigt udfordrende
at filme en unge, der sad fast.
Situationen blev hurtigt livstruende.
Kalven blev fuldstændig låst fast i mudderet.
Og havde det været en førstegangs-mor,
er jeg sikker på, at kalven ikke var kommet fri.
Men fordi det var en meget erfaren matriark,
var hun rolig og vidste, hvad hun skulle gøre,
og det har jeg aldrig set før
i de 20 år, jeg har filmet elefanter.
Hun forstod, at den skulle kunne trække vejret,
så hun løftede hovedet op
og løftede dens snabel og viklede sin snabel rundt om den,
rengjorde snablen, så den kunne trække vejret,
og det er ekstraordinært.
Men hun skulle finde ud af, hvordan den skulle komme fri.
Det var meget svært at optage, fordi jeg vidste, det var alvorligt.
Jeg troede ikke, kalven ville komme op.
Det gjorde jeg ikke.
Den blev svagere og svagere, og hun havde ingen løsning,
så jeg tænkte, at vi mister kalven,
og her står jeg og filmer det.
Hvad gør jeg?
Men i disse situationer må man løsrive sig.
Man er vidne til noget, der kunne ske,
hvad enten man er her eller ej,
så vi skal ikke bryde ind.
Vi er der som filmskabere,
der optager den utrolige adfærd, og selvfølgelig fik hun den fri.
Hvis vi havde blandet os, var udfaldet blevet anderledes.
Da ungen kom fri,
havde jeg aldrig set så meget mudder.
Det så ud, som om den var blevet dyppet i chokolade.
Det var en mudderklump formet som en elefant.
Jeg har aldrig set en matriark være så målrettet i redningen af en kalv.
Matriarkens rolle ville snart blive demonstreret igen.
Næste dag forsvandt de,
og vi vidste fra Mike,
at de alle forsvandt samme dag.
De forlod området,
hvilket betyder, at familierne koordinerer.
Nogen traf en beslutning,
en af matriarkerne, og flere matriarker indså,
at vandet var tørret meget ud,
og at de måtte forlade området,
og det er en stor beslutning for en flok elefanter.
En af de største udfordringer ved denne film
har været at komme ind i elefantens tankegang.
Det gamle ordsprog om elefantens hukommelse er sandt.
De har vejene kortlagt i deres hoveder.
De ved, hvor de skal hen,
og de oplysninger er givet videre i hundredvis af år.
Med de dyr, vi normalt følger,
når man kan gætte, hvad de gør næste gang,
så begynder det at fungere.
Med elefanter er det en udfordring,
for jeg har aldrig arbejdet med et dyr, der er så anderledes.
De gør så mange ting, som vi genkender lidt.
De har en ømhed over for deres unger,
som er helt ekstraordinær.
Deres sociale liv er meget udviklet.
De er overfladiske som os
og alligevel anderledes, så vores forudsigelser om denne film
er kommet til kort i mange tilfælde.
Indtil nu har holdet kun fulgt efter
bagved elefanterne.
Nu var det tid til at udtænke en ny filmstrategi.
Så de besluttede at tage et kamera,
der normalt er til luftoptagelser, og sætte det foran på bilen.
Det gjorde det muligt at filme elefanter på farten
uden at blive hægtet af.
Dette udstyr er designet til helikoptere.
Vi har nu sat det på bilen, for at få jordperspektiv
og bløde optagelser.
Filmfotograf
Vi er i fart,
men optagelsen er blød
på grund af aksen, som roterer om et centralt punkt,
så resultatet er blødt, men jeg hopper op og ned.
Det fascinerende er, at det er en ny måde at fortælle på,
og det er dét, det handler om.
Filmfotograf
I årevis har jeg filmet
med en lang linse på stativ, og der,
hvor elefanterne var, fik man måske to gode optagelser,
hvor en kommer imod dig, og en passerer dig.
Med denne har man uendelige muligheder,
hvis man bliver ved dem, og fordi vi vil fortælle en historie
om en episk rejse tværs over ørkenen,
er det fuldstændig utroligt,
fordi det tillader, at vi kan tage med.
Og hvis vi kan det, bliver publikum draget ind i historien
og mærker rejsen bedre, end hvis elefanterne bare passerer kameraet.
Da holdet gør fremskridt med det nye system,
begynder elefanterne at sprede sig ud,
så Mike må op i luften for at følge med.
Når de forlader deltaet, vandrer flokken op til 50 kilometer om dagen
for at skynde sig gennem den enorme, udbrændte ørken.
De sidste få dage, ser vi næsten ingen elefanter,
og de blev sidst set på vej mod et område, som vækker bekymring.
De er på vej væk fra udtørret land og mod et beboet område,
og det er ikke nødvendigvis godt for elefantflokke.
Så vi har arrangeret et møde med nogle elefantresearchere,
som jeg kender godt, og som bor her,
og de vil monitorere elefanternes bevægelse
i håb om, at de kan give os en idé om,
om disse elefantgrupper går mod dette område.
Mike mødes med sine venner, Graham og Anna,
der vender op og ned på vores forståelse af elefantvandringer
ved at bo iblandt dem.
Deres hjem ligger i deltaområdet,
hvor elefanter engang vandrede frit,
men nu er området præget af mennesker og landbrug.
Kom her!
Det er en udfordring at opfostre børn i bushen,
men det er også et eventyr for os forældre
og for pigerne.
Vi kom til netop dette område,
fordi det er et område,
hvor der er én elefant for hvert menneske.
Leder, The EcoExist Project
Der er mange tilfælde af konflikter og konkurrence
imellem mennesker og elefanter om ressourcer og plads.
Hvis man vil forstå, hvordan situationen virkelig er,
hvordan det er at bo med elefanter,
så forstår man det kun rigtigt...
Leder, The EcoExist Project
...hvis man bor permanent
blandt 15-20.000 elefanter.
Det er vores stykke jord,
og da vi flyttede hertil, vi elsker elefanter,
men pludselig væltede elefanterne vores træer
og hiver vandrør op, og: "Vent lige lidt!"
Det er en anden historie.
At bo sammen med en planteæder på fem ton,
der vil æde alt omkring dig, er én ting.
At bo med 15.000 af dem, det er noget helt andet.
Her hænger elefanterne meget ud...
Ja.
...i dette område, og hovedkorridoren går herned,
der er endnu en her og en anden den vej.
-Okay. Er vi her nu? -Ja.
Hvis I viser mig, hvor de krydser,
kan vi opsætte kameraer der.
Ja.
Hvis de kommer gennem dette område via en af de tre store stier,
er det stedet at lede.
I dag er en mosaik af landbrug og bosættelser
trængt ind i Okavango-deltaet.
Det ødelægger gamle stier, som generationer af elefanter har brugt.
Vi kortlagde alle stierne og monitorerede dem.
Tretten af stierne blev brugt oftere end de andre,
så de 13 ligger, hvor korridorerne er nu.
Dem, jeg udpegede...
Ja.
Korridorerne opstår af hovedstierne
plus en kilometer på hver side som buffer,
så det betyder, at myndighederne ikke
vil allokere flere marker inden for en korridor.
Disse korridorer vil være frie, så fremadrettet,
og som bestandene stiger,
vil der altid være plads til elefanterne,
men der vil også være plads til menneskers afgrøder
og føde.
Elefantkorridorer er livliner.
De er ekstremt vigtige for elefanterne
som sikker passage til føde og vand.
Uden korridorer...
Leder/Grundlægger Elefanter uden Grænser
...så dømmer vi elefanter
til maksimal straf på et meget lille, lukket område,
og korridorer giver elefanter Afrikas frihed.
De skal bruge plads,
verdens største pattedyr på landjord skal vandre.
Et besøg ved deres lokale korridor viser,
at Anna og Grahams drøm om at give flokkene fri passage virker.
Så store flokke ser man komme om natten,
men om dagen er det sjældent at se mange elefanter her.
Det her er utroligt.
Den fredelige korridor er blevet et travlt elefantkryds.
Nu er der hundredvis.
Prøv at se!
Så mange! Jeg er målløs.
Der er så mange.
Det er dem.
Fantastisk.
Ja.
Elefantkorridor
Korridorerne er et tegn på, at vi bor sammen med elefanter i fremtiden
og lader dem bevæge sig frit dag og nat.
-Her er en stor flok. -Ja.
Mike og Graham ser på optagelserne.
Det glæder dem at se, at flokkene, som filmholdet har fulgt,
også har passeret her i nattens løb.
-Store flokke. -Ja.
Nu ved vi, at de er gået den vej,
efter vi mistede dem.
Vi kan følge vejene.
Og samle op der.
-Samle op. -Ja.
Vi kan blive ved dem.
Genialt. Fantastisk.
Sejt.
Mike tager ud til Botswanas grænse mod Zimbabwe.
Et enormt net af stier strækker sig ud og binder de sidste vandhuller sammen.
De er vigtige stationer
på sidste etape af elefanternes rejse.
Det er en af de store elefantveje, og det er en bleg ørkenscene.
Flokkene, matriarken, de små
kæmper sig gennem ørkenvarmen
og er meget usikre på, om vejen, de har taget,
er den rigtige til næste vandhul og næste vandhul,
fordi de selvfølgelig skal have vand.
Det er et højrisikoområde,
og gudskelov har de et mentalt kort
og en gammel viden,
fordi det får dem gennem ørkenen.
I tørkeperioden,
når vi filmer elefanterne i heden,
må vi vente på dem ved små vandhuller.
Vi havde mandskab over hele området,
der brugte Mikes overvågnings- og satellitinformation
til at få os til de rette steder.
Da vi filmede elefanterne på turen,
fik mange ting mig til at indse,
hvor bevidste, intelligente og sensitive de er,
men én scene i særdeleshed, som jeg filmede med Martyn,
hvor elefanterne fandt
knoglerne fra en død slægtning, formoder vi. Vi ved det ikke.
Det var en ekstraordinær og gribende ting
at se med elefanterne,
fordi de går ind i en anden tilstand.
De er meget stille,
og de rører blidt dele af skelettet.
Det er kraniet, stødtænderne, underkæben og bækkenet.
De reagerer ikke på samme måde ved andre dyrs knogler,
så de ved tydeligvis, at kadaveret er en elefant.
Det er enestående at være vidne til.
Elefanter finder knogler fra andre elefanter,
og den blide måde, de rører og snuser til dem,
som om de prøver, at finde ud af, hvem det var,
hvor den døde og de sørger,
og det er deres respekt for hinanden, som er virkelig smuk.
Jeg synes, det er helt specielt.
Elefanterne samler knoglerne op,
giver dem videre til hinanden,
savler på dem, så de får mere smag og lugt.
De bruger 10 eller 15 minutter
på at mindes den,
vi finder aldrig ud af hvem, men det var rørende.
Disse knogler beviste det faktum,
at beslutningerne, som matriarken tager,
og som matriarkatet tager for hele klanen,
er meget vigtige for familiens overlevelse,
og de må ikke tage fejl.
Victori-avandfaldene - Løvehabitat
Elefanterne ender deres 800 kilometer lange rejse,
da de når bredden af en af Afrikas største floder.
Zambezi-floden er et elefantparadis.
Dens små øer rummer masser af føde og frisk vand
til at mætte dem de kommende måneder.
Og holdet har en perfekt position til at filme de første, der ankommer,
og afsløre et af de mest dramatiske pejlemærker
på elefanternes vandring.
Victoria-vandfaldene er verdens største tæppe af vand i frit fald.
Over ni millioner liter per sekund falder ned i kløften
og skaber Mosi-oa-Tunya, røgen, der buldrer.
For at indfange størrelsen skal vandfaldet filmes fra luften.
Men selv med den sidste nye,
mest avancerede drone var det nervepirrende for holdet.
Optagelsen, vi vil lave, som er lidt vanvittig,
er at droppe dronen ned i et V ved Cataract Island
og svinge rundt, hvor det flotte lys går ind,
og så rundt igen, så optagelsen åbner op,
og man kan se hele faldet.
Men vandet sprøjter på linsen.
Man kan se derude, hvor vanvittigt det er,
der er vandsprøjt overalt,
tusinder tons vand per sekund ud over kanten,
og vi flyver en drone igennem det.
Det er dumt.
Jeg har tiltro til, at Russell er en god dronepilot,
men det skal han være.
Det er godt.
Jeg tror, vi får lys herfra.
Jeg kan kun forestille mig,
hvor mange luftstrømme der vil være.
De kan alle suge vores drone ned i kløften og smadre den.
Fortsæt.
Det er godt.
Okay.
Det er genialt.
Det er vores scene.
Okay.
Vi flyver med en helt ny, meget dyr drone
i Victoria-vandfaldet, og den er gennemblødt af vand,
og det er nok derfor, den opfører sig underligt.
Når vi kommer over faldet,
vil vandet gøre rotorbladene våde
gøre elektronikken våd, og så mister vi kontrol.
Det er altid nervepirrende at flyve den ind i vandfald.
Udfordringen er, at vi har vandet fra vandfaldet,
så kamera og drone bliver våde,
og der er meget vind lige nu og luftstrømme op og ned.
Vinden er kraftig her.
Man ved aldrig, hvad der sker.
Dronepilot
Helt sikkert den sværeste optagelse.
Lad os gøre det samme igen.
Det er godt.
Sådan. Det er flot.
Det er flot, lige over faldene.
Sejt, Russ.
Tilbage med den.
Bring hende hjem.
Godt gået.
Det, vi fik til sidst, var utroligt.
Ja, og jeg er lettet over, at den er nede. Så glad!
Stakkels Russell, det er en nervepirrende dag.
Vi sagde:
"Flyv udstyr til 80.000 dollars over Victoria-vandfaldene,
"men ødelæg det ikke."
Det gjorde han heldigvis ikke,
og sidste optagelse ser godt ud
med smukt, orange lys og et fantastisk lodret drop,
som var vildt.
Jeg har aldrig set vandfaldene sådan.
To måneder senere har vandet trukket sig tilbage.
Elefanterne skulle tilbage til Okavango-deltaet,
og vores filmhold skulle endnu en gang følge efter.
Holdet var igen på landevejen.
På vej væk fra Zambezi, og næste stop var Hwange,
Zimbabwes største nationalpark.
Her kunne flokkene undgå den bagende sol ved at vandre om natten.
Holdet vidste, at de var på vej ind i et løveområde.
Som sidste år er kameraet kommet frem,
hvor vi kan se meget i mørke og filme i farver.
Vi har en specifik optageperiode med disse kameraer om natten,
så vi håber...
Filmfotograf
...at adfærden sker, når vi har månelys.
Mange af os guider får aldrig mulighed for
at se rovdyrene i aktion om natten,
så det er en unik indsigt i noget,
som vi sjældent får mulighed for at opleve,
så vi er spændte og afventende og ved ikke, hvad vi skal forvente.
Natkameraerne viser tydeligt, hvor lidt elefanter kan se om natten.
Jeg har før oplevet unge løver
vise interesse for et køretøj,
men ikke som disse unge gjorde.
Hallo!
Det er vigtigt at forholde sig roligt,
og da gutterne tændte lommelygterne, gik løven væk med det samme.
Negativ forstærkning.
Og det er dem...
Så snart de finder ud af, at vi ikke vil leges med,
accepterer de os, som var vi en del af flokken.
Da hun kom mod kameraet,
var hun tættere på end minimum fokus,
og jeg prøvede at fokusere på hende, da hun kom.
Minimum fokus er vist 80 centimeter.
Det er tæt på i en bil uden døre om natten.
Men meget seje katte.
Indtil den bider.
Nat efter nat, holder Gavin og Clinton øje med løverne,
som ikke virkede interesserede i elefanterne.
Alle siger, at løverne
er meget aktive, som man kan se.
En vendte sig to gange.
Så her er helt stille lige nu.
Indtil nu udgør løverne ingen fare,
men som disse knogler viser, er det ikke altid tilfældet.
En af de store forskelle på at filme om natten frem for om dagen er,
at rovdyrene er mindre nervøse over vores tilstedeværelse,
så ens årvågenhed skal være på sit højeste,
og det er nat efter nat...
Vejviser
...og kroppen bliver træt,
for man arbejder hele natten og indhenter om dagen,
så det er ret hårdt.
Når man arbejder om natten, er det vigtigt at være årvågen,
og det er rigtig godt, at vi er tre herude,
der holder øjne og ører åbne
for alle underlige lyde eller rovdyr.
Der er faktisk noget...
Er det en løve omme bagved?
Det lyder som en løves brøl.
Det tror jeg.
Jeg håbede, at guiden ville holde øje for os,
men natten har vist været hård.
Efter vi snakkede om, hvor årvågne vi skal være,
faldt jeg i søvn på bagsædet
og brølede som en løve i søvne.
Selvom holdet var på udkig efter løver,
og man slår lejr midt i Afrika,
må man være indstillet på, at dele pladsen med de vilde dyr.
Også selvom man ikke ved det.
Har du nogensinde følt, at du blev overvåget?
De sidste par nætter er løverne forsvundet fra området.
De vendte tilbage ved fuldmåne.
Med tomme maver.
Har ventet på, at løverne kom tilbage.
Endelig, efter fire dage,
kommer en flok løver tilbage.
Den hunløve er oppe.
Hun er på.
Den anden er oppe.
Så er det nu.
Hun har den, hun sprang op på ryggen.
Vi skal afsted.
Alt dette blev optaget af bag-kameraet-kameramanden,
der tappert filmede det hele fra filmvognens åbne lad.
Okay.
Jeg skal filme det hele og Gavins reaktion
og Clinton og alt det, der sker,
fra ladet på en bil...
Filmfotograf til "Bag kameraet"
...løver omringer bilen,
og en hunelefant, der er virkelig ophidset
og vil beskytte sin kalv, løber mod bilen.
Hun kommer mod dig.
Det var ret intenst.
Da jeg så løven gå efter elefanten,
tænkte jeg: "Dræb den ikke."
Og jeg var lettet, da moren jagede den væk,
og det var godt moderskab at jage otte løver væk,
otte sultne løver og én elefant.
Næste morgen vendte holdet tilbage til kamppladsen.
Som ventet var løverne der stadig,
og overraskende nok var vores elefanter tæt på.
Jeg husker lydene, inden jeg kom rundt om hjørnet.
Det var et kaos.
Elefanterne var så oprevet.
Vi vidste ikke, hvad der foregik.
Og så så vi, at de alle kiggede på det samme.
På jorden, hvor matriarken lå.
Hun var kun lige i live.
Det var, som om familien indså,
at de skulle miste deres leder
og al information og viden, som hun havde.
Bedstemødrene og matriarkerne i gruppen er uden tvivl
ekstremt vigtige for resten af familien.
De er de ældste, klogeste ledere i gruppen.
De begår af og til fejl, og der sker dødsulykker,
men for det meste er disse dyr utrolige.
De ved, hvor de skal hen og hvornår.
Det, der interesserer mig mest, er deres relationer,
og jo længere man er sammen med dem,
desto mere ved man om relationerne,
og man kan begynde at rede ud, hvad der sker mellem slægtninge.
Båndene mellem de enkelte
og følelserne man får ud af de enkelte forhold.
Vores film handler om rejserne.
Der er rejsen efter vand fra Angola og til Okavango-deltaet.
Der er landevejsturen for vores flok.
Men min favoritrejse er den, som en hunelefant tager,
som starter filmen som den næstældste i flokken.
Men da matriarken dør,
regner flokken med, at hun kan få dem hjem,
så hun skal finde det i sig selv og trække på den viden,
som hun har fået af matriarken,
for at redde flokken og bringe dem til deltaet.
Efter tabet af en af filmens hovedfigurer
var der mere uheld i vente for Mark og holdet.
Regntiden er ikke før om to måneder.
Så jeg blev lidt bekymret,
og til sidst,
da vi fandt en spektakulær solnedgangsscene
med elefanter og stormskyer,
så gik det op i en højere enhed.
Holdet var på plads, da stormen tog til,
og løverne så deres snit.
En af mine yndlingsnætter,
halloweennatten, intet mindre, føltes så atmosfærisk.
Vi var hos elefanterne, og ud af ingenting
brager stormen, og himlen bliver sort,
en kaotisk scene med støv og sand,
og vi så løverne før elefanterne.
De kom i vores side igennem hvirvlende støv
og stillede sig op foran elefanterne, og så så de dem.
Vi var usikre på, om løverne ville angribe
eller omvendt.
Elefanterne nærmede sig,
og løverne trak sig tilbage.
Jeg kunne næsten røre dem,
og heldigvis var de fokuserede på elefanterne.
Meget råt, meget virkeligt.
Og sikken halloweennat.
Da regnen kom til Zimbabwe,
var den allerede godt i gang i Angolas højland,
Okavango-flodens kilde.
Måneder senere kryber floden tilbage i Botswana
og fylder deltaet.
Oversvømmelsens første bølge bevæger sig med to kilometer om dagen,
så holdet har fart på for at holde sig foran.
Heroppe fandt vi et sted. Vi har set det fra flyet.
Bare vi kan få den store kran derned...
Filmfotograf
...så vi ser vandet komme,
og det strømmer og flyder. Jeg tror, det bliver flot.
Så er det nu.
Udfordringen er, at solen går hurtigt ned,
og vi skal prøve at optage det i morgen tidlig,
men med vandets hastighed nu,
hvis vi venter natten over, så vil det løbe gennem her,
så vi prøver panisk at stykke det sammen
med få minutters sollys tilbage.
Der, hvor du er. Ja.
-Ja. -Ja. Klar.
Vi ved ikke, om vandet kommer langsomt...
Instruktørassistent
...eller få centimeter ad gangen,
så vi får nok én chance, før lyset er væk.
Tom, foran mig, tak.
Fortsæt.
Det er hurtigt.
Det er godt.
Fortsæt.
Det er Okavango-deltaets højvande.
Det er utroligt,
at det kommer fra Angola,
og vi står på flodens forkant.
Nu har vi filmet det.
En mur af vand, der strømmer ind over ørkenen,
og vi fik filmet det.
Det er stressende, og vi håber, det fungerer,
men det var vildt.
Vi har forsøgt i tre år,
og nu lykkedes det at filme højvandet komme.
Og nu kommer vores statister.
Vi er
ved bøffelområdet i Okavango-deltaet,
så det er kvægområde.
Og det er vandet, som kvæget drikker hvert år,
og som landbrugene afhænger af,
og endelig er det kommet,
så kvæget kommer for at drikke.
Det er et fantastisk syn,
og det har været en kamp, men skønt endelig at få det med.
Højvandet i Okavango-deltaet
må være en af de mest fantastiske og frustrerende ting på planeten,
fordi man finder
eksperter overalt, der fortæller,
hvornår højvandet kommer, og hvor det løber hen.
Og de tager altid fejl.
Hver gang det er højvande, er der store forventninger,
og det er...
Det er som at gense en gammel ven.
Det går fra semi-ørken til paradis på få uger,
og pludselig er alt frodigt og fuldt af nyt liv.
Vandmasserne kommer.
Mark og Jonathan er i luften
for at filme det magiske syn af liv, der vender tilbage til deltaet.
Heroppe har man nogle utrolige, grønne farver
samt sandets gule farver,
og det er fantastisk,
og hvis man flyver en kilometer,
så ser det helt anderledes ud.
En genial ting ved at filme fra luften
er det ekstra lag af kontekst, man får.
På jorden får man et lille kig på, hvad der foregår.
Men når man er højt oppe,
kan man for eksempel se højvandet slange sig over landskabet
og alle dyrene, der søger mod det,
og man forstår faktisk processen, der er i gang.
Nede på jorden skal det andet filmhold
filme den sidste etape af elefanternes episke hjemrejse.
En af de ting, der har fungeret godt,
er vores landbaserede kamerastabiliseringssystem,
som har gjort, at vi kan filme elefanter på farten.
I dag, for eksempel, skulle vi følge flokken,
og en af kalvene sakkede bagud,
og den savlede og dens tilstand var dårlig.
Dens mor gik hele tiden tilbage og pressede på
og tog sig af den hele vejen.
Man føler, man rejser sammen med dem.
Det er hårdt for deres tilstand.
De er tørstige, har det varmt og er sultne,
der er lidt at æde, det er en hård tid.
Under filmoptagelserne
indså filmholdet, at elefanterne
kun kan klare disse lange vandringer gennem Kalahari
på grund af de stærke familiebånd.
Det er kun, når disse usædvanlige bånd brydes,
når flokke bliver angrebet af landmænd eller krybskytter,
at kalve bliver væk eller efterladt,
noget som Mike Chase er opsat på at forhindre.
Alle elefanter er vigtige, og hvis jeg kan hjælpe...
Leder/Grundlægger Elefanter uden Grænser
...en elefant, der er forladt,
så er det vores pligt at træde til.
De heldige bliver ført til
Mike og Kellys Botswana Elephant Orphanage.
I løbet af de sidste fem år
har de lært, hvordan man bliver surrogatforældre
til nogle af verdens største småbørn.
Alle de forældreløse små elefanter
er først og fremmest emotionelle dyr,
og når de er væk fra familien,
har de mange behov
og er meget afhængige og sårbare.
Forlader man dem i få minutter, bliver de stressede.
Det kan faktisk slå en unge ihjel.
Så når de kommer ind,
er vi hos dem 24/7,
hvert minut.
Leder: Elefanter uden Grænser
Nogen er hos dem, sover hos dem,
fysisk kontakt er vigtigt,
for elefanter har meget fysisk kontakt.
De skal mærke et bånd, kærlighed og pleje.
At have dem sammen er perfekt,
fordi de forældreløse trøster sig selv.
Så de er ikke alene, de har en familie,
de knytter nemt bånd, de leger, og lærer af hinanden.
Vi hjælper bare med processen.
Brug snablen, sådan.
Prøv at se...
De er blevet efterladt på grund af krybskytteri,
menneske-elefantkonflikt, gengældelsesdrab,
og de små kalve har ingen fremtid,
de vil dø i vildmarken.
Desværre kan mange lokale i Botswana
ikke nyde elefanternes pragt.
Og at være i stand til at røre, mærke, og forstå
deres kamp for overlevelse.
Jeg synes, det er fundamentalt vigtigt at sikre fremtiden for elefanterne
og for vores naturlige verden.
At bruge kalve i reservatet,
som ambassadører til at fremmane en kultur af beskyttelsesetik
hos vores ungdom, er det, vi håber, elefantreservatet kan lære.
Mike og Kelly arbejder stadig i dag
med at finde efterladte kalve
og give Botswanas elefanter en bedre fremtid.
Tilbage i Okavango-deltaet, er holdet klar til at filme
elefanternes tilbagevenden til deres vand.
Et år på farten har bragt dem tilbage
til det sted, hvor optagelserne begyndte.
Nu kommer de.
Men der er én bestemt, de hepper på.
Gode gud. Vild forvirring.
De plasker gennem vandet.
Den nye matriark har ført flokken sikkert hjem,
også den nye unge.
Filmholdet er jublende glade.
De er bare glade.
Det er fantastisk.
Det er historien om elefanters rejse,
men det har også været en rejse for mig,
som har været utrolig,
og der har været nogle fantastiske elefantøjeblikke.
Vi har set dem kæmpe for vand, vi har set unger blive født,
vi har set gamle elefanter dø,
og jeg har nok lært mere, end jeg forventede,
om elefanter, deres adfærd og bevægelse
bare ud fra filmens proces, og det har været magisk.
Børn elsker elefanter, folk elsker elefanter,
og jeg tror, at hvis vi kan få folk til at indse
og få samme åbenbaring, som jeg fik om,
at disse dyr er usædvanlige og helt specielle,
og at vi skal passe på dem for vores børn og børnebørn,
så lykkedes det for os.
Det håber jeg, vi kan opnå.
I nyere tid har vi kun hørt nedtrykkende ting om elefanter,
som har drejet sig om krybskytteri og elfenbenshandel,
og vi ville rette fokus på elefanterne selv.
Emotionelt og socialt intelligente dyr,
der fortjener vores respekt.
Men også dette utrolige hjemsted for dem,
hvor de stadig kan leve frit, som de altid har gjort,
skal reddes, hvis vi har viljen.
I arbejdet for at redde elefanter mødes Mike Holding med Mike Chase
for at flyve en ny tur over Botswana
til den næste elefanttælling.
BOTSWANA ELEFANTTÆLLING 2018
Ved at tælle dem, kan de holde øje med
den langsigtede udvikling i Afrikas elefantbestande.
Deres arbejde er med til at beskytte og bevare disse utrolige dyr
i den mest sårbare periode i artens historie.
Der er mange elefanter herude.
Jeg er lidt nervøs for, at fortælle Mark om alle elefanterne,
for det er næsten fuldstændig ufremkommeligt område.
Han får hjertestop, hvis han skal have et filmhold herud,
men er det ikke dejligt,
at vi bare kan nyde det?
Som du sagde, Mike,
de er i hjertet af elefantland, uden for menneskers kameraer.
Jo, det er dejligt.
Ikke godt for filmen...
...men godt for elefanterne.
Hvor mange tror du, der er?
-Mike. -Der er mange.
Det er en af de største koncentrationer i verden.
Så elefanter samles her i tusindvis.
Ja. Det er et lille stykke paradis.
Hvor elefanterne kan være i fred.
-Præcis. -Det er...
For mig er det en trøst og beroligende.
Ja.
Trods elefanternes kår, så er der stadig et sikkert sted,
hvor de kan forsvinde ud i det nordlige Botswanas vildmark
og stadig følge gamle migrationsruter.
Ja.
Prøv at se, det er smukt.
Fantastisk land.
Efter at have talt elefanter og vide, hvad jeg gør,
og set elefantsituationen i mange beskyttede områder,
så vil elefanterne uddø lokalt,
men det positive er, at jeg er utroligt heldig,
at have studeret elefanter i deres sidste sikre område.
Det her er elefanternes sidste fæstning,
og...
...jeg er taknemmelig for, at få mulighed for,
at være en del af en film som denne,
som sender et budskab til verden om,
at elefanter er vigtige,
og at historien, I fortæller,
er afgørende for beskyttelse og bevaring af den største elefantbestand.
Oversættelse: Gitte Olsen