Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINAL-KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Välkomna henne ut på scenen, live från Köln...
Hazel Brugger!
Tack så mycket, Köln.
Jag är glad att vara här.
Jag är också glad att min show äntligen spelas in
så att folk kan se den hemma på sina skärmar.
Jag älskar att titta grejer på skärmar.
Som barn älskade jag att se på tv.
Men mina äldre bröder och jag fick inte se så mycket.
Våra föräldrar förbjöd oss, eftersom de "älskar" oss och bla, bla.
De sa alltid till oss att gå ut…
Prata med varandra...
Tälja fram nåt kul ur en morot…
Men vi ville se på TV. Vid nåt tillfälle, uppnådde mina föräldrar åldern
när de började testa gränser.
Föräldrar når en punkt då de frågar sig hur långt de kan gå
innan ungen säger: "Sluta, det räcker."
En av dessa gränser gällde den här regeln:
Mina bröder och jag fick se på tv lika många minuter om dagen,
som antalet sidor vi läste samma dag.
Vilken vansinnig regel.
Man tar den vackraste saken i världen - TV,
och ställer den emot den värsta saken i världen - läsning.
Och, vi fick bara titta lika många minuter
som den svagaste länken i kedjan hade läst.
Vi satt som en hejarklack runt den svagaste länken.
Läs snabbare!
Slicka på fingertoppen så att du bläddrar fortare!
Oavsett hur mycket vi läste, fick vi alltid se en sak:
Wetten, dass…?.
Vi tittade alltid på Wetten, dass…?.
Jag växte upp i en förort till Zürich i Schweiz.
Wetten, dass…? var min port till Europa.
Under väldigt lång tid,
trodde jag att Tyskland var fullt av människor med helt värdelösa förmågor.
Men istället för att skämmas för de konstiga förmågorna,
hyllades de inför en miljonpublik.
Känner ni inte till Wetten, dass…?? Bästa programmet nånsin.
Thomas Gottschalk kommer in.
En lång, blond, lockhårig, bajersk man,
i en bländande kostym som en stolt, tropisk tysk fågel.
Han kommer in och hälsar på publiken: "God kväll. Hej. Servus.
Hej, Bruce Willis. Hej, välkommen.
Ja, det är en stor soffa. Den största i hela Tysk...
Ät Haribo-godisen. Ät den nu."
Bruce Willis sitter där, tydligt förvirrad tänker han:"Okej.
Jag har hört mycket negativt om den tyska underhållningsindustrin,
men det här jävligare än jag hade kunnat föreställa mig."
Bruce Willis, det här är Jürgen.
Jürgen är från Villingen-Schwenningen...
...och han kan avgöra vilket sorts toapapper det är genom att smaka på det.
Irritationen i Bruce Willis ansikte, gör plats för djup avsky.
Han sätter ett finger i örat.
Han kan bara inte tro det han får översatt.
In kommer Jürgen.
Jürgen är en 45-årig civilingenjör från södra Tyskland.
I omklädningsrummet lyckades de övertala honom
att inte framträda i cykelbyxor.
De förhandlade med honom, och nu bär han byxor
som med hjälp av en dragkedja...
...går att justera längden på.
Publiken tänker: "Jürgen, vad är det med dig?"
Du är på TV i tre minuter.
Vad är planen? På ena sidan…
...hotpants, den andra piratbyxor. Vad är det du vill säga?
På huvudet har Jürgen mörka simglasögon,
som tejpats över med miniatyr-toapappersrullar,
så att folk som tittar där hemma utan ljud,
eller de som helt enkelt inte förstår nåt alls,
verkligen kan se vad som är viktigt i Jürgens liv.
Thomas och Bruce börjar diskutera:
Kommer han att klara det?"
Thomas säger: "Självklart! Han är från Villingen-Schwenningen.
Om nån kan identifiera toapapper efter smak, är det Jürgen!"
Bruce Willis säger: "Nej, han klarar det inte.
Få ut mig härifrån. Få slut på det här. Nej."
Jürgen äter tappert rulle efter rulle med toalettpapper.
Självklart, klarar han det.
Och efter programmet, som straff, daskar Thomas Gottschalk
Bruce Willis tre gånger rakt i ansiktet
med en död öring.
Det var alltså Wetten dass…?. Världens bästa program.
Mycket bättre än att läsa.
Som barn var jag säker på att jag en dag skulle bli Thomas Gottschalk.
Det var min största dröm.
Jag ville ha hår och attityd som Thomas Gottschalk.
Jag ville vara med på TV.
Sen var jag med på TV, och jag…
...är fortfarande på TV ibland, men…
Bakom kulisserna på TV är det alltid så...
...att det i varje rum finns ungefär två personer för mycket
som hoppade av sina sociologistudier för sent.
Alla samtal är tråkiga.
Därför ville jag göra ett eget program.
Ihop med min kollega, Thomas Spitzer, gjorde jag en YouTube-show.
Jag hade en kvällsshow i mitt vardagsrum i Köln.
Jag undrade: "Vem kan jag bjuda in som gäst?"
Man behöver ju gäster.
På lång sikt är det lite som ett rop på hjälp
om man alltid pratar med en tom stol.
Jag ringde folk som jag tycker är coola. Jag tänkte på vem som är cool.
Anke Engelke är cool. Hon är en begåvad, rolig skådespelerska.
Jag frågade henne, "Hördu, Anke. Vill du stötta mig?
Kom hem till mig. Vi betalar inte, men vi har M&M's.
Du har inget att säga om redigeringen. Vi behåller alla rättigheter.
Är du med?"
Anke Engelke sa att det nog inte passade.
Jag tänkte: "Synd för dig att du har dålig fantasi."
Det andra alternativet var Barbara Schöneberger.
Barbara Schöneberger är en väldigt trevlig,
närvarande, tysk TV-prgramledare.
Hon har långt blont hår och jättestora blå ögon.
Hon ser alltid lite förvånad ut, så här...
Som om hon knappt kan tro att hon får vara med på TV igen.
Som om hon letar efter nåt,
kanske efter en kontaktlins som sitter i hennes eget öga,
eller en tanke.
Barbara Schöneberger svarade inte alls.
Så jag tänkte att om ingen vill komma till mitt program,
då kan jag ju fråga djur.
Det bästa med djur är att de har väldigt få rättigheter.
Djur har så få rättigheter att om 10 år kommer vi som samhälle,
att skämmas över
hur lite vi utnyttjade dem på tiden de hade så få rättigheter.
Jag ringde en talangbyrå för djur i Köln.
"Angelikas filmdjur". Man vet direkt att hon är proffs.
Man vet vem: Angelika. Vad hon sysslar med: filmdjur.
Och Angelika…
Angelika var en klassisk Köln-tjej.
I Köln talar man kölsch.
Jag visste inte att det fanns förrän jag kom hit.
Kölsch låter: Et kütt, wie et kütt. Et hätt noch immer joot jejange!"
Som om tungan blåser två promille, medan kroppen redan är på jobbet.
"Det kommer som det kommer." "Det har alltid funkat."
Ingen som arbetar med hjärnan tänker så.
Ingen står i ett kemilaboratorium och tänker:
"Det har alltid funkat.
Litium, vatten... Det har alltid funkat."
Så jag frågade Angelika.
Jag frågade vad det skulle kosta att hyra en gås?
Jag skulle vilja hyra en gås,
och intervjua/förolämpa den i mitt vardagsrum.
Angelikas humör förändrades.
Den glada tjejen från Rhenlandet var borta.
Hon pratade annorlunda. Hon sa: "Hör på.
Är du galen?
En gås?" Folk från Köln pratar när de är arga.
Aggressivt pressar de fram den första stavelsen
och ryggar i skräck inför den andra stavelsen.
Är du galen?
Det är bäst att andas ut på framvägen
och in på tillbakavägen."Är du galen?"
"En gås?"
Om Disney skulle göra en film om en bälg med aggressionsproblem,
skulle han prata precis som Angelika.
Jag frågade vad problemet var med gäss.
Hon sa: "Känner du inte till huvudregeln i underhållningsbranschen?"
Inga gäss på inspelning. Gäss sabbar allt.
Sen la hon på. Jag hade ingen aning.
Jag googlade omedelbart "gäss sabbar allt".
Där fanns timtals av videomaterial
med gäss som bryter armarna av fyraåringar.
Och vet man det,
har man den informationen om gäss,
då kan man se det i gåsen. En gås…
...liknar en nedgången svan
en lågkvalitativ reklam-TV svan.
Får jag ens titta på den? Som en tonåring som muckar gräl.
Fyraåringar står ofta bara still på fritiden.
Fyraåringar har faktiskt inget annat än fritid.
Så oavsett klockslag, gör han vad fyraåringar gör mest.
Jag vet inte vad fyraåringar gör. Jag är inte en del av deras gemenskap.
Men det här är en retro-fyraåring. Han står där med en jojo.
Jag är fyra.
Om nån frågar, är jag fyra och ett halvt.
Jag fyllde fyra i går.
Då åker en gås förbi.
I en Uber.
Gäss skiter i småföretag och miljön.
Hon tittar ut genom fönstret, ser fyraåringen och säger: "Sergei.
Sergei, stanna.
En fyraåring.
Nu har vi problem.
Klockan visar trubbel. Släpp ut mig."
Gåsen hoppar ur. Titta, där har vi gäss!
Ja, dyk ner i Rhen, era dagdrivare.
Jag är rätt nöjd med allt nu.
Om nån för 6 månader sen hade sagt: "Du kommer spela in din show
och 20 gäss kommer flyga förbi på din signal." Då hade jag sagt: "Knappast."
Gåsen stiger ur Ubern.
Han går självsäkert fram till fyraåringen...
...bryter armen av barnet och återvänder till Ubern.
Fyraåringen, nu i tårar, var inte beredd på det där.
Hans arm är nu en köttsäck fylld med benmjöl,
från vilken en jojo försiktigt dinglar i vinden.
Hans mor som ser på och inte märkte gåsen, tänker:
"Hans eget fel. Han gick för hårt åt med jojon."
Och slår till honom i bakhuvudet.
Gåsen ser våldshandlingen,
glädjer sig över den, tänder en cigarett, och ger Sergei fem stjärnor i Uber-betyg.
Den där energin är för negativ för mig.
Jag vill inte ha den i mitt hem. Jag ringde tillbaka till Angelika
och sa: "Förlåt.
Jag visste inte att gäss var psykopater. Det förändrar allt.
Vad har du mer för fåglar?"
Hon sa: "Jag skickar en skrikuv."
"Toppen", sa jag.
Jag var desperat. Jag visste inte vad det var.
Skrikuven är ett…
...djur som gör en besviken.
Så är det bara. Det börjar med det visuella.
En skrivuv ser ut som en uggla som tvättats för varmt.
Om man leker utomhus med sin uggla och den blir smutsig,
och får tuggummi i fjädrarna. Man försöker ta bort tuggummit
med jordnötssmör, majonnäs - inget funkar.
Nu har man bara en jättesmutsig uggla,
med tuggummi, jordnötssmör plus majonnäs.
Då skriver man på google:
"Hej, jag behöver hjälp med min smutsiga uggla."
Och istället för konstruktiv kritik,
får man bara passivt aggressiva hatkommentarer:
"Varför gick du ens ut med ugglan?
Alla vet att man inte gör så med en så magnifik fågel.
Människor som du är problemet med Tyskland.
Det är därför jag röstar på extremhögern."
Och man tänker: "Herregud,
jag behöver bara lite hjälp med min smutsiga uggla."
Man stänger igen datorn
och läser på ugglans tvättlapp:
"Bara handtvätt", och man tänker:
"Handtvätt? Jag är väl inte min gammelmormor."
Och så kastar man ugglan snabbt in i tvättmaskinen.
Tjugo minuter på 90 grader.
Ugglan kommer ut. Och nu är det en skrikuv.
Skrikuven kan göra två saker.
Skrikuvar kan göra två saker. För det första kan den se ut
som om den tittar på en väldigt tråkig och långsam tennisturnering.
Och för det andra, kan den se ut som om den är osäker på
om bollen verkligen nuddade linjen eller inte.
Skrikuven kom fram. Det kostade 400 euro att hyra en uv.
För en annan scen behövde Thomas och jag…
Vi behöver mig, topless.
Jag skulle visa mina bröst. Men för att citera Thomas: "Bara ironiskt."
Jag sa: "Nej…
Hur kan man visa brösten ironiskt?"
Thomas sa: "Folk ska inte tycka att det är sexigt.
De ska skratta."
Då sa jag: "Nej, jag gör det inte.
Jag är en stark kvinna. Jag gör det inte. Jag behöver inte.
Jag behöver inte visa...
...min hud och min kropp, bara för att generera klick.
Jag känner till mitt värde.
Jag behöver inte. Jag kallar mig feminist.
Jag visar inte mina bröst."
Så…
...jag ringde en strippa.
För det är vad det innebär att vara en stark kvinna.
Att vara en stark kvinna innebär
att man kan identifiera svaga kvinnor
och urskiljer sig från dem genom att ha mer pengar.
Jag ringde strippagenten och frågade:
"Vad kostar det att få en kvinna att visa tuttarna i en sekund?
Oroa dig inte, ironiskt bara. Bara en gång, snabbt upp och ner.
Ansiktet ska inte synas.
En kvinna är faktiskt mer än ett ansikte.
Bara en snabb..."
"Det kostar 400 euro", sa han.
"Är du inte klok? Jag kan få en uv för 400 euro."
Den är inte bara topless, den är dessutom byxlös.
För 400 euro får jag en spritt språngande,
ytterst motiverad uv som aldrig ens har hört talas om facket.
Sen frågade jag en skådespelerska
om hon ville spela en strippa som spelar mig.
För 50 euro var hon med.
Ett litet levnadstips för er alla. Om du måste göra nåt
som du inte vill, fråga en skådespelerska
i slutet av månaden: "Hördu,
skulle du vara intresserad av att spela nån
som hjälper mig att byta om?"
Jag har slutat äta p-piller.
Jag gör inga övergångar idag förresten.
Vi har inte tid för övergångar.
Om det är nåt jag har lärt mig i år, är det att vi inte har tid för övergångar.
Ledsen om ni förväntade er att jag skulle vara mer systemkritisk.
Ingen ursäkt för att jag inte är det,
utan jag beklagar att ni ser på stand-up
för att höra nån kritisera systemet.
Ni kan nog kritisera systemet lika bra där hemma själva.
Det är bara att läsa tidningen och tänka för sig själv:
"Oj då, det här är vårt system.
Vilken dynghög.
Det ska jag kritisera."
Jag slutade med p-piller och gick till min gynekolog.
Min gynekolog är en väldigt gammal, väldigt vit
och vansinnigt heterosexuell man.
Jag tänkte ge den sortens demografi en chans på arbetsmarknaden.
Jag har tjejkompisar som störs av det.
De frågar: "Är det inte konstigt med en manlig gynekolog? Är det inte..."
-"Inte vadå?" -"Typ en..."
-"Ursäkta?" -"Typ en…
...sexuell stämning i rummet?"
Absolut inte. Alltså...
För det första är han så gammal att inget längre kan hända.
Det är mer en känsla, en intuition kring själva situationen.
Varför skulle det förresten vara bättre med en kvinnlig gynekolog?
Jag skulle inte klara konkurrensen.
Om en attraktiv, högutbildad kvinna kommer in och tittar på mig…
Dessutom är han jätte-professionell.
Inget får honom ur balans.
Han använder bara tekniska termer.
Han talar bara på latin. Jag förstår ingenting.
Han är en gammal man från Zürich. Han skulle kunna säga fåniga saker,
men han kommer inte in och säger: "Fru Brugger,
hur står det till med lilla musslan?"
Jag skulle älska det. Men icke - han pratar bara latin.
Klockan är ungefär halv tio på morgonen.
Jag har varken byxor eller trosor på mig.
Gamlingen talar flytande latin till mig i en halvtimme.
Det är exakt så jag föreställer mig en dejt med påven.
Nej, jag tror inte att påven vill gå på dejt med mig.
Jag är 20 år för gammal.
Och kvinna.
Det första man måste göra hos gynekologen...
Det här är en liten upplysning till alla unga kvinnor.
Det första man måste göra är att lämna ett urinprov.
Jag var där. Jag var motiverad. Men jag hade ingen extra urin.
Jag går aldrig till ett ställe för första gången och tänker…
"Bussen går om två minuter, min blåsa är tre fjärdedels full.
Ska jag gå nu eller kanske ta med mig det?
Kanske någon där blir glad över det."
Jag går in, receptionisten ger mig en kopp
och säger: "Fru Brugger, ett urinprov, tack."
Jag går in på toaletten. Jag känner enorm press.
Jag lyckas fylla en fjärdedel av koppen.
Kom igen, Hazel!
Det är sparris-säsong!
Sen ställer jag koppen i ett litet skåp.
Det finns ett skåp som man kan öppna från ena sidan,
och även från andra sidan - som en adventskalender.
Förutom att den bara har en dag.
Varje dag är julafton och man får bara kiss.
När man öppnar på ena sidan,
ber man att ingen annan öppnar på andra sidan samtidigt.
Fru Huber, är du fortfarande blockflöjtslärare?
Det är på en bra klinik.
Det finns även ställen utan skåpssystem.
Då måste man gå ut med sin kopp,
gå förbi alla som väntar.
Vissa kvinnor gör det så självsäkert.
Det är mitt mål i livet,
att vara en av kvinnorna som bara kommer ut,
och tar ögonkontakt.
Hejsan.
Baren är öppen.
Sen kommer jag in i undersökningsrummet.
Ett kallt, kaklat rum. Min läkare ser på mig och säger:
"Hej, fru Brugger. Varsågod och gör dig fri."
"Gör dig fri." Vilken fin mening.
Vilket fint koncept - "frihet".
Han vill ju bara att jag ska ta av mina underkläder,
och det har inget med frihet att göra.
Jag har aldrig känt att mina byxor begränsar min frihet.
Jag befinner mig aldrig i ett rum med en främmande man och tänker:
"Jag mår bra.
Men de här byxorna…
Jag önskar att jag kunde ta av dem."
Egentligen skulle jag föredra fler byxor, men det är inget alternativ.
Jag fogar mig. Jag är en lagspelare.
Samarbetar jag, är det snart över.
Jag tar av mig trosorna. På överkroppen - full mundering.
T-shirt, tröja, jacka,
skidglasögon,
en hjälm med en ölflaska på varje sida
med "Jag älskar Minnesota"-tryck
och strumpor på fötterna.
Då står jag inför en svår fråga.
Ska jag ta av mig...
...strumporna?
Eller ska jag sätta på mig skorna igen?
Avtagna strumpor antyder att jag vill att han ska vara bekväm.
Att han ska tro att jag gör det med glädje.
Jag är här för skojs skull. Av fri vilja.
Det som talar för att bära skor,
är att det är en arbetssituation för en av oss.
Och det ser dumt ut
att gå utan byxor och underkläder,
med strumpor och kängor på.
Det signalerar: "Jag gillar verkligen det här.
Men jag har lite ont om tid."
Jag gjorde det enda som verkade logiskt i den här situationen.
Jag tog av en strumpa och satte tillbaka skon på den andra foten.
Sen stod jag där lite snett och sa: "Okej, doktorn,
sätt igång bara. Jag känner mig friare än nånsin."
Sen börjar det. Ingen tid att förlora.
Man lutar sig tillbaka, som hos tandläkaren.
Men med mycket mindre fokus på ansiktet.
Om inte, behöver man en ny läkare.
En ny tandläkare, alltså.
Min gynekolog blir pratsugen när han väl börjar jobba.
När han börjar undersökningen.
Jag vill inte småprata i den situationen.
Jag vet inte vad som är tillåtet, var gränsen går.
Folk pratar inte om det här.
Kan jag…
Kan jag smeka hans huvud?
Aye, aye, aye, Papacito,
Pero tú trabajas muy bien.
Jag vet inte varför jag valde spanska.
Det är så nära latin jag kommer.
Eftersom han har så lite hår,
kan han kanske ge ut tuschpennor som för barn på restaurang.
Sen går han bort till sin verktygslåda.
Han har en verktygslåda
som han köpte på en auktion i Sovjetunionen år 1890.
Verktygen är alltid 14 grader kallare än resten av rummet.
Varför vet jag inte.
Sen tar han fram sitt favoritinstrument.
Hans favoritinstrument är en anka i metall.
Man trycker ner magen, och då...
...öppnas näbben.
Det låter inte så. Man får föreställa sig det.
Låter den så i dig, är du väldigt sjuk.
Näbben öppnas. Bredd-höjd-förhållandet ändras från 16:9 till 4:3.
Först tittar han på min kopparspiral.
Jag har som sagt slutat med p-piller, men vill ändå använda preventivmedel
och kopparspiral är ett pålitligt preventivmedel.
Det är precis vad namnet indikerar. En spiral av koppar.
Det fungerar som preventivmedel eftersom spermier,
av någon anledning,
är livrädda för koppar.
Jag vet inte vad det är. En vampyr och vitlök-historia kanske?
Jag vet inte heller vem som kom på det.
Det var kanske nån tonåring som på medeltiden
onanerade på kyrkotak.
En kopparspiral håller i sju år.
Sen måste man byta ut den.
Efter sju år,
är spermierna inte rädda för koppar längre.
Kanske är spiralen så nedgången att de inte längre tar den på allvar.
Graffiti och klotter överallt.
Någon galen äggstock har kastat toapapper på den.
Det är därför spiralen har en tråd längst ner.
Tråden, förklarade min läkare,
måste vara i en viss längd.
Om tråden är för kort kan man inte få ut spiralen.
Jag vet inte vad man gör då. Jag antar att man väntar mer än sju år,
och hoppas att man blir gravid ändå så att bebisen,
på väg ut…
Vilket är livsfarligt eftersom skallen inte har växt ihop än.
Det jag menar är att det då är en väldigt sen preventivmetod.
En kopparspiral håller alltså sju år plus en graviditet.
"Du vet, fru Brugger", fortsatte min gynekolog.
"Tråden får inte heller vara för lång. Om tråden är för lång…
...kan den störa dig i vardagen."
Då tänkte jag: "Alltså...
Hur tror du att min vardag ser ut?
Eller kanske, en bättre fråga...
Hur lång är tråden?
Vad pratar vi om? 1,25 meter?
Är det själva preventivmetoden?
Att jag bara står där med en jättelång tråd
på nattklubbens dansgolv.
Tråden vibrerar till musiken.
Alla tittar på mig och tänker: "Blä."
Vad är hon för nåt, en ballong?
Hur kan en kopparspiral begränsa min vardag?
Kan jag fortfarande jogga på stranden? Bakom mig…
...flaxar tråden.
Försiktigt smeker den de brittiska turisternas solbrända vrister.
När jag cyklar med min kopparspiral, då...
...fladdrar den i vinden.
Den rör vid ekrarna. Alla ungarna i byn säger:
"Hörni, har ni hört?
Hazel har inte bara ett förnuftigt preventivmedel,
hon har även en moped."
I en högersväng fastnar tråden i ekrarna.
Jag flyger över styret.
Cykeln i buskarna, spiralen bredvid. Jag tänker: "Nej!
Min dyra cykel!"
Dessutom blir jag nog gravid i eftermiddag.
"Sluta prata omedelbart.
Det du säger är fullständigt förskräckligt."
Här avbröt min gynekolog mig.
"Jag bönfaller dig. Det här är en seriös arbetssituation.
Scenarierna du beskriver är rena komedin."
"Naturligtvis inte", sa han.
Det finns en marginal på några millimeter,
maximalt en centimeter där den ska vara.
Om tråden är för lång,
kan den störa en partner i en väldigt intim miljö.
Det tyckte jag var rörande.
Att han oroade sig
för det intima välbefinnandet hos en man som inte ens jag känner.
Men så tänkte jag: "Vänta lite nu. Det är 2020.
Jag kan inte prata om att vara en stark kvinna,
använda en bröst-dubbelgångare och skämmas över min tråd."
Jag tror att det är dags att säga: "Hörrni,
jag står upp för min tråd. Om det är min önskan
att ha en lite mer extravagant tråd,
med kanske två, tre invävda glaspärlor,
ett fotbollskort…
Om det är min önskan, då är det också min rätt."
Jag blir äldre.
Jag har fyllt 26.
Det är inte så gammalt, men för mig är det rekord.
Jag märker inte att jag blir äldre.
Jag märker det på mina föräldrar. Mina föräldrar blir långsamt äldre.
De är inte så gamla, men…
Mina föräldrar är nu i den åldern då...
Om de skulle köpa en dyr möbel,
...då vill jag vara med och bestämma.
Men vi har en bra relation. Jag träffar dem rätt ofta.
Varje gång vi ses, är det nåt nytt de inte längre kan göra.
Men de är så glada.
De ska bli farföräldrar. Min äldste bror ska bli pappa.
Mina föräldrar kan inte tro det. De är så glada.
Mina föräldrar älskar barn, har jag upptäckt.
Den här ungen får redan göra mer än nån av oss nånsin fått.
Det finns inga regler, bara kärlek och godis.
Så snart han är född,
får han flytta in på övervåningen i mina föräldrars hus.
Det enda rummet med eget badrum.
Min mamma är säker på att barnet behöver eget badrum.
Det tror inte jag.
De första tre åren har ju bebisar blöja.
En blöja är ju ett badrum i sig.
Om du har blöja, har du alltid ett eget...
Jag har mitt egna badrum här.
Vill du ha ett urinprov, doktorn?
Inga problem.
Nu blir jag avsatt som familjens bebis.
Fram till nu har jag varit yngst. Men inte längre.
Det är inte så illa som jag trodde.
Jag försöker använda det. Jag försöker vara vuxen.
Jag försöker omvärdera vad som är skoj.
Vuxna har en konstig relation till skoj.
Jag tror att vuxna kan ha skoj utan att känna glädje.
En medeltidsmässa är ett exempel på ett vuxet evenemang.
Ni kanske har varit på en medeltidsmässa?
Man kommer dit, och det är ett upptrampat fält på landet.
Man tänker: "Jag har hört mycket negativt om den här området,
men det här är jävligare än vad jag hade föreställt mig.
Där nånstans går en kille som heter Björn i benkläder och klockdräkt
och spelar ett udda träblåsinstrument. Alla tänker:
"Är Björn galen eller doktorerar han i tyska?
Oavsett var eller när, medeltidsmässan äger rum,
slutade det alltid regna för exakt tre timmar sen.
Det serveras soppa i bröd, och i bästa fall, har alla medelkul.
Alla är medelattraktiva.
Alla är medelålders. Det är därför det kallas medeltidsmässa.
Men det har inget med medeltiden att göra.
Det vore kul om det fanns en zon
där den riktiga medeltiden faktiskt ägde rum. Jag skulle gå…
Jag vet dock inte om mitt immunsystem är redo för uppgiften.
Jag är kvinna. Jag har byxor.
Kontroversiellt ämne, jag kan bli halshuggen.
En mormor ligger döende i sina egna spyor.
Det är dags. Hon är redan 39 år.
Det vore intressant. Men som mässorna är nu,
behövs de inte. Ingen vill gå.
Inte ens nån från den riktiga medeltiden
skulle vilja vara på en riktig medeltidsmässa.
Om vi hade en tidsmaskin och nån från den riktiga medeltiden
slungades fram till det upptrampade fältet år 2020,
skulle de komma ut och säga: "Vad är det här? Vad är det som sker?"
Han talar lite annorlunda. Han är från medeltiden.
"Skåda, fagra jungfru. Vad har vi här?"
Han pratar som en schweizare som har blivit påkörd.
Påkörd i låg fart av en Toyota Prius, under 5 km/h.
Han hörde den inte.
Vad? Soppa i bröd? Vi hade inget sånt.
Varifrån får ni er information?
Att tro att vi hade ett sånt överskott av spannmål
att vi använde det till att karva ut roliga skålar.
Nej, antingen var det ingenting. Eller soppa, eller bröd.
Och man hade en skål var,
utskuren från vår farfars ryggrad.
Gick skålen sönder, fick man svälta.
Om jag inte kan ha kul som de vuxna,
vill jag åtminstone ha tråkigt som dem.
Vuxna är väldigt bra på det. De undviker liksom medvetet att ha kul.
Var förnuftig.
Samla kvitton.
Gör skatteavdrag.
Jag måste vara försiktig när jag pratar om det här.
För tre månader sen uppträdde jag på en drive-in biograf i Stuttgart.
Jag var nästan porrig under den här delen.
Ja. Gör skatteavdraget.
Smiska mig med prövotillståndet, tjejen.
Fastigheter är också nåt som vuxna går igång på.
Jag tycker att fastigheter är så tråkiga. Fastigheter kan inte göra nåt.
Fastigheter är till 100 % i fast form.
Man måste begrunda,
hur lite fastigheter kan göra.
Varje fastighet kan göra två saker färre än en uv.
Men man vill inte ens att ens fastighet ska göra för mycket.
Man vill att den ska vara där nu och stå kvar om 30 år.
Så om 31 år kan man säga: "Gisela, det är bra...
Hallå!
Det måste ha varit nån från Schwaben.
Man vill inte att ens fastighet ska göra för mycket.
Den ska vara där nu och stå kvar om 30 år.
Så om 31 år kan man säga:
"Gisela, det är bra att vi köpte då.
Då hade vi inga pengar.
Nu har vi för mycket och snart är vi döda."
Det är den tyska drömmen.
Det är min dröm också.
Jag gick till banken och frågade om de kunde köpa fastigheter till mig.
Inte vem som helst kan köpa fastigheter.
Kanske i Schweiz, där jag kommer ifrån.
Vissa köper hus bara så där.
De är så rika. De har andra färdigheter.
De lever i en parallellvärld. De kan knäppa med fingrarna...
...och fram kommer en Lamborghini...
...som ger dem en avsugning.
Jag visste inte att en Lamborghini kunde göra sånt.
Jo då, det är en hybrid.
Men om vanliga människor vill köpa nåt riktigt dyrt,
måste de gå till banken och säga: "Hej, banken,
jag har hört att ni har mycket pengar.
Jag har inte så mycket, så kan ni ge mig lite?
Jag betalar tillbaka, jag lovar."
Jag gick till en tysk bank.
Inte till Deutsche Bank, utan till en bank i Tyskland. Jag har vissa krav.
Jag tänkte…
...gå till en tysk bank
eftersom jag bor halva tiden i Schweiz och resten av tiden i Tyskland.
Om nån från skatteverket tittar,
bor jag i Schweiz 55 % av tiden.
Men jag ville gå till en tysk bank.
För en tysk bank är som en övningsbank för riktiga banker.
En schweizisk bank är skrämmande. Allt är gjort i marmor.
Golvet, väggarna, växterna, de anställda - allt i marmor.
En tysk bank är mer som en…
...fritidsgård.
Man går in. Det står en donerad soffa i hörnet.
Man tänker: "Den skulle ni kunna göra er av med.
Den har en fläck som rör på sig. Jag sätter mig inte där."
Jag vet inte vad jag föredrar.
Att banken är mycket finare än lägenheten jag vill bo i,
eller att banken är så jävlig att jag aldrig skulle vilja flytta in.
Om banken är för tjusig,
kommer folket där ta för mycket pengar från mig i processen.
Men om banken är för nergången,
vet jag inte om folket där verkligen kan hantera pengar.
Jag har märkt att Tyskland och Schweiz är väldigt olika.
Länderna är extremt olika.
Eftersom människorna är väldigt olika.
Folk låtsas ofta att de är ungefär samma land.
Tyskarna låtsas att Schweiz
bara är ännu en hemorrojd som dinglar från Bayern.
Schweizarna talar om Tyskland
som den stora kantonen.
Som om Tyskland var det största delstaten i Schweiz,
vilket tyder på fullständigt storhetsvansinne.
Att kalla Tyskland den stora kantonen
är som om en tumör skulle gå till läkaren
och säga: "Doktorn, jag är orolig.
Jag har en stor vit säck på ryggen.
Snälla, hjälp mig.
Jag fixar det inte. Den har börjat prata.
Tyskland och Schweiz är väldigt olika
eftersom schweizarna är artiga.
Schweizare är inte trevligare, men de har insett,
att så länge de är artiga, tar konversationen snabbt slut.
Om man säger: "God eftermiddag", säger den andra
"God eftermiddag" och sen är det över.
Men om den ena schweizaren säger: "God eftermiddag" och den andra säger:
"Fan ta din morsa, din jävel."
Då krävs ett klargörande. Han måste rättfärdiga sina ord.
Den här mentalitetsskillnaden illustreras bäst
när någon är i vägen. När det händer,
står en schweizare här, och den andra står bredvid.
Den första vill komma förbi och säger: "Ursäkta mig."
Man måste böja sig lite och rynka pannan så här.
"Ursäkta mig."
Och tyskarna, i samma situation säger: "Achtung."
Och båda funkar.
Två helt olika lösningar på exakt samma problem.
Schweizaren säger "ursäkta mig".
Som i "lyft skuldbördan från mig".
"Jag är medveten om skuldbördan
på grund av min existens här och din existens där.
Och jag skulle vilja gå förbi dig om det finns möjlighet.
Snälla, få det att sluta. Det är så obehagligt.
Ursäkta mig!"
Och tysken säger "Achtung".
Så att han i försäkringssyfte är verbalt skyddad.
Det här ser man även på motorvägen. På motorvägen i Schweiz,
som är skyddad men ändå rätt stressande,
får man köra i max 120 km/h.
Kör man tre snabbare, åker man fast.
Boten kostar lika mycket som ett hus i Mecklenburg-Vorpommern.
Det är inte så jättemycket, men lite är det allt.
Jag sa det en gång när en kille från Mecklenburg var i publiken.
Han skrattade inte.
Efteråt skrev han ett argt Instagram-meddelande:
"Du borde informera dig om fastighetspriserna
i Mecklenburg-Vorpommern."
Så då gjorde jag det.
En lång historia kort, jag har fyra hus där nu.
På Autobahn i Tyskland, kan man i princip göra vad man vill.
Det är som ett datorspel, men alla vet
nånstans i bakhuvudet att: "Okej, jag har bara ett liv."
Ibland ser man en skylt utan hastighetsgräns.
När jag såg skylten för första gången,
visste jag inte hur jag skulle bearbeta informationen.
Det är en skylt utan information.
Varför behöver ingen information en skylt?
Och ingenting är överstruket med fem linjer. Vad betyder det?
Det betyder: "Glöm allt du vet.
Det finns inga regler. Glöm allt fem gånger om.
Vad som än funkar - styr med röven. Uven kan ta över ratten."
Den schweiziska motorvägen är som en väldigt ordentlig familj
som alltid äter middag halv sju.
TV:n är avstängd.
Radion är avstängd.
Alla håller varandra i händerna.
Tack Julia, för att du har dukat.
Tack pappa, för att du har skurit bönorna.
Mamman kallar pappan för "pappa" för att undvika att förvirra barnen.
För att inte barnen ska tänka: "Men vänta lite nu...
Vem är Urs? "
Autobahn i Tyskland är mer som en ensamstående mamma,
en frustrerad, livstrött, utmattad
ensamstående mamma till åtta barn,
som tar dem till Europa-Park en gång om året.
Hon släpper ut dem ur bilen på morgonen och skriker efter dem…
"Vi ses på parkering F klockan sex!
Är ni inte här då får ni gå hem!"
I hemlighet blir hon upprymd av tanken...
...att kanske två eller tre av dem...
...inte kommer att klara det.
Varje morgon skickas folk ut på Autobahn
och de säger: "Gör precis som ni vill.
Wow. Har du köpt bilen här? Få den att morra."
Alla satsar stenhårt.
Vanligtvis är det en Mercedes från Stuttgart
och en Audi från München som tävlar i 300 km/h.
De kolliderar med dödlig utgång,
vilket skapar köer på resten av Autobahn.
Vilket i sin tur bidrar till att ingen annan
kan köra så fort de vill.
Vilket i sin tur räddar deras liv.
Det är därför systemet fungerar.
Varje morgon offras alltså två personer
till tyska Autobahns gudar.
I Schweiz...
...har vi inte tillräckligt med folk för att göra så.
Jag gick alltså till en tysk bank.
Och jag tänkte att det var den mest vuxna stunden i mitt liv.
Jag har aldrig känt mig mer vuxen än dagen
då jag gick till två andra vuxna
som inte var mina föräldrar, för att be dem om pengar.
Jag förberedde mig hela morgonen.
Jag försökte bete mig som den mest vuxna personen jag känner.
Jag försökte vara min egen far.
Jag sa bara pappa-meningar:
"Ingen salami efter klockan sex.
Jag är pappan.
Var är text-TV?"
-Pappa, det är en iPad. -"Jag bryr mig inte. Var är text-TV?"
Det var så jag tänkte gå in. "Hallå, ge mig pengar.
Bolåneavtal. Jag känner till orden.
Var är den jädra räven från reklamen?"
Så föreställde jag mig själv.
Men när jag klev över tröskeln till banken i Köln...
Mattor överallt,
marmor från Nordrhein-Westfalen.
I det ögonblicket blev jag sex och ett halvt år.
Jag kände inte igen min egen röst. Jag vinkade.
Trots att människorna stod en meter bort.
De tittade på mig.
Hejsan.
Är du här helt ensam?
Ja.
Jag...
Jag har hört att ni har mycket pengar.
Jag har inte så mycket pengar, så jag tänkte
att ni kunde ge mig lite pengar. Jag lovar att jag ska betala tillbaka.
Vad vill du köpa för alla pengarna, raring?
Jag vill köpa en fastighet
för min bror har fastigheter
och han säger att det är häftigt.
Din äldste bror har fast arbete, va?
Han är väldigt pålitlig.
Han städar alltid skrivbordet på kontoret på onsdagar.
Och när han kommer hem från jobbet på fredagarna,
tar han ur sin mandarin ur ryggsäcken
om han inte har ätit den.
Han har ingen brun, slemmig klump i väskan på måndag morgon,
som får alla att undra: "Varför luktar det så illa i korridoren...
För att din bror inte åt upp sin jävla mandarin!"
Jag vill inte köpa en fastighet längre.
Jag tycker inte att
män kan mer än kvinnor, eller att kvinnor kan mer än män.
Det är väldigt få skillnader mellan könen.
Den största skillnaden mellan män och kvinnor
är att fickorna på kvinnors byxor
är mycket mindre än fickorna i mäns byxor.
En kvinnas ficka...
Ingenting får plats!
Det är som en trailer för en ficka.
Den här sommaren, en ficka... Redan slut.
Inget får plats! Man kan stoppa fingertopparna i dem.
Bra om man fryser om fingertopparna,
men alltid är svettig på resten av handen.
Vissa män kanske gillar när man gömmer fingertopparna för dem.
Herregud.
Hon är så snygg, så mystisk.
Har hon fingertoppar? Har hon det inte?
Kom hit så får du se.
Det är den största skillnaden. Den andra skillnaden…
...mellan män och kvinnor är att…
...män är mycket bättre, jättemycket bättre…
...på att hålla ihop som lag, att agera som ett
och kollektivt bevisa att man inte ska förvänta sig för mycket av dem.
Jag märker det själv. Jag förväntar mig mer av kvinnor.
När en kvinna säger nåt offentligt,
och det är inte är det smartaste jag nånsin hört,
tänker jag alltid...
"Vem frågade dig? Knip igen bara.
Om tre år har vi…
...alla samma rättigheter.
Vinka bara. Det räcker."
Med män bryr jag mig inte.
De kan säga det dummaste jag hört. Det kan vara så lamt
att jag inte ens uppfattar det som språk.
Det är bara ljud som skvalpar mot hjärnan
och jag tänker: "Vad förväntade jag mig? Det är en man."
Kvinnor är inte bara redo för trycket,
kvinnor gillar faktiskt att vara under press.
Kvinnor vill behaga.
Män föredrar att njuta. Män gillar att ha kul.
Män gillar inte bara att ha kul själva,
de gillar också att titta på när andra män har kul.
James Bond, till exempel.
James Bond-filmer funkar bara
för att män tittar på James Bond och tänker:
"Ja, grymt, mannen. Du fixar det här.
Sätt på den där kvinnan, jajemän.
Jag kan inte just nu, men du fixar det."
Jag älskar att se James Bond-filmer med mina manliga vänner.
Oundvikligen kommer stunden då James knäpper upp skjortan,
tar av undertröjan. Man ser magrutorna
och mina vänner tänker: "Grymt, mannen - magrutor.
Nu har jag också magrutor per automatik."
Det funkar inte så för mig.
Jag får inte den känslan när jag tittar på en modevisning
och nån extremt attraktiv kvinna tar av sig byxorna.
Jag tänker inte: "Grymt, tjejen - långa, snygga, smala ben.
Nu har jag också långa, långa, snygga, smala ben."
Istället tänker jag:
"Okej.
Hon har långa, snygga, smala ben.
Hon är antagligen jättedum."
Nyligen diskuterades
om man skulle rollbesätta James Bond som kvinna.
Jag undrar vem som skulle vilja se det.
Jag vill inte se James Bond vara en uppenbart bättre person än jag.
Allt hon gör, gör hon bättre. Mer intelligent, vackrare.
En väldigt attraktiv brittisk hemlig agent.
Supermart. Hon talar flytande engelska och flytande franska, vilket är omöjligt.
Ingen talar flytande franska.
Inte ens fransmän talar flytande franska.
Om ni har sett nyheter på franska, så låter det alltid…
Och de tänker alltid, "Aj, jädrar.
Ska det vara konjunktiv eller inte?"
Men James Bond kan. Inga problem.
Flytande engelska, flytande franska.
Sen kör hon på vänster sida.
Inga problem, även om hon är amerikan.
Sen dödar hon några onda ryska hemliga agenter.
Har sex med amerikanska hemliga agenter.
Hon utbyter inte telefonnummer.
Hon är inte rädd för att känna sig ensam på hotellrummet.
Hon går bara tillbaka till sitt hotellrum.
Och vet omedelbart var hon ska placera nyckelkortet så att dörren öppnas.
Hon öppnar dörren. Det ligger en chokladask på sängen.
Antingen öppnar hon den inte alls, eller så äter hon bara en.
Det räcker för henne. Hon behöver inte inhalera hela asken.
Jag vill verkligen inte se det.
Jag tror att jag har en störd relation till kvinnor
för att jag har en störd relation med män.
Relationen är störd för att jag har två äldre bröder.
Mina bröder och jag slogs bara.
Det var vår enda kommunikationsform,
men vi gör det inte längre. Och jag saknar det.
Ärligt talat saknar jag det. Jag har ingen i mitt liv
som jag bara kan slå till.
Då är det bara: "Polis!"
Det sorgliga är att vi inte slutade slå varandra
för att vi inte ville.
Jag vill fortfarande slå dem.
De vill fortfarande slå mig. Men det är inte socialt accepterat.
Visst, på en begravning
kan man dunka till nån.
"Du gråter inte ordentligt."
Men annars är det inte okej.
På en fasters 65-årsdag
kan inte en 31-åring slå en 26-åring i ansiktet.
När hon ligger på golvet...
"Hazel,
är det en fis eller en rap?"
Det går inte.
Jag har vänner som inte förstår det.
Jag har vänner som bara har systrar.
De fattar inte. De säger: "Varför är du så våldsam?"
Men jag älskar mina bröder.
Det behövs inte ens sägas.
Det vet vi. Vi älskar varandra.
Självklart håller vi ihop. Om 35 år handlar det om arv.
Förhoppningsvis håller vi ihop.
Jag hoppas att de får ihop det.
Jag är den enda i familjen som kan excel.
Men jag har tjejkompiar som säger: "Hazel, jag har en syster.
"Min syster...
...är min bästa vän."
När jag hörde det...
När jag hör: "Min syster...
...är min bästa vän."
Det jag faktiskt hör är:
"Hazel…
Jag har…
...inga vänner.
Din syster är inte...
Jag ser det till och med som slöseri av resurser
att vara för bra vän med sina egna syskon.
Syskon är som övningsmänniskor för riktiga människor.
Med syskon upptäcker man
hur långt man kan gå innan man får en näve i ansiktet.
Och när näven är där, kan man fortfarande artikulera tydligt nog
för att ropa på sina föräldrar?"
Din syster... Kanske om man inte känner någon annan.
Om man växte upp i en källare i Österrike.
Det är medicinskt oklart. Är det min syster? Är det min dotter?
Vem bryr sig? Då…
Då är det okej, men annars inte.
Min storebror
som ska bli pappa. Han har blivit väldigt sentimental.
Nu försöker han ge sig på icke-vålds kommunikation.
Han kom och ställde sig framför mig och sa: "Hazel,
vad ska vi göra?
Min flickvän är gravid i åttonde månaden. Ska jag fria?
Skulle det vara romantiskt?"
Tja, för sent för en riktig romantik. De har redan köpt en Skoda Octavia, men...
"Det kan vara trevligt
om vi gängar oss nu innan barnet kommer
så vi kan gå ut i världen som ett lag."
Jag visste inte vad jag skulle säga.
Mitt enda ärliga svar är:
"Jag är inte intresserad. Jag bryr mig verkligen inte."
Ett samtal mellan min bror och mig som inte slutar efter 20 minuter
med att en av oss får en flip-flop i ansiktet
är slöseri med tid för mig. Nu låter det som
jag inte respekterar mina bröder.
Det är för att jag inte respekterar mina bröder.
Jag tycker "respekt" är ett överanvänt ord. Det är för stort.
Definitivt för stort för nåt så litet som en storebror.
Det är inte så viktigt.
Respekt är överskattat. Folk beter sig som...
...om respekt för andra vore det allra viktigaste.
Jag tycker att tolerans för andra är mycket viktigare.
Ärlig tolerans är värt mycket mer än påhittad respekt.
Respekt är som att skjuta sparvar med en kanon.
Respekt är som att springa maraton på under tre och en halv timme.
Ja, superimponerande, men jag hade inte märkt
om du inte kunde det.
Tolerans är som att kunna stå utan att ramla.
Inte det minsta imponerande.
Men det suger ordentligt när det inte går.
Så är det med mina bröder. Jag tolererar dem.
Jag tolererar er, vilket innebär att jag erkänner
att ni existerar
och att jag har inte för avsikt att förändra det.
Det är tolerans, och det är väldigt viktigt för mig.
När min bror frågade mig: "Hazel, vad ska vi göra?
Ska jag fria?" Jag visste verkligen inte
hur jag skulle reagera. Så jag gjorde det enda
som verkade logiskt för mig i den situationen.
Jag tog av mig den ena skon och ena strumpan.
På andra foten lämnade jag dem på och stod där…
...lite lutad.
Jag försökte le så gulligt som möjligt mot honom.
Jag vinkade snällt mot honom.
Han trodde att jag skulle slå honom.
Han var snabbare.
Och jag kände hjärtslagen i hans handflata
mot huden i mitt ansikte.
Och det, är sann kärlek för mig.
Tack så mycket, Köln!
Tack så mycket för att ni kom.
Ta hand om er.
Tack så mycket.
Jag sjunger en
Låt för Köln
Vanligtvis klickar folk Skip Outro nu
Ni frågar er, nämen vänta nu Hur kan så många ha varit inblandade?
Vad är en exekutiv producent?
Vad exakt är det han gör?
Vad producerar han ens?
Det är ju bara en konstig dam som står på scen
I…
Snygga kläder som hon Uppenbarligen har valt ut själv
Hon har bra smak
Och en väldigt naturlig stil
Hon sminkade sig säkert själv också
Det går nog rätt fort
Eftersom hon sover Åtta timmar per natt
Och har fin hy
Tack för att ni kom Jag går nu
Baren är härmed öppen
Undertexter: Jenny Johansson