Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Velkommen til scenen, live i Köln,
Hazel Brugger!
Tusen takk, Köln.
Flott å være her.
Jeg er også glad settet mitt endelig blir filmet,
så folk kan se det hjemme på skjermene sine.
Jeg elsker å se ting på skjermer.
Som barn elsket jeg å se på TV.
Mine to eldre brødre og jeg fikk ikke se så mye TV.
Foreldrene våre forbød det fordi de elsker oss og bla, bla, bla.
De ba oss alltid gå ut.
Snakke med hverandre. Skjære noe gøy ut av en gulrot.
Men vi ville se på TV. Så nådde foreldrene mine en alder
der de begynte å teste grenser.
Foreldre kommer til det punktet hvor de spør hvor langt de kan gå
før ungene sier: "Stopp, det er nok."
Og en av disse grensene var en regel de satte.
Brødrene mine og jeg kunne bare se på TV i så mange minutter om dagen
som antallet sider vi hadde lest.
For en dement regel!
Du tar det vakreste i verden, TV,
og setter det opp mot det verste i verden, lesing.
Og vi fikk bare se så mange minutter
som det svakeste leddet i kjeden hadde lest.
Vi heiet alltid på det svakeste leddet.
Les fortere!
Slikk på fingeren så du kan snu sidene raskere!
Vi samme program, uansett hvor mye vi leste,
Wetten, dass…?
Vi så på Wetten, dass…? hver gang det kom på.
Jeg vokste opp i en forstad til Zürich i Sveits.
Wetten, dass…? var vinduet mitt mot Europa.
Lenge trodde jeg Tyskland var fullt av folk med ubrukelige evner.
Men i stedet for å skamme seg over sine rare evner,
feiret de dem foran millioner av TV-seere.
Wetten, dass…? er tidenes beste TV-program.
Thomas Gottschalk kommer inn, denne høye, blonde bayreren med krøller
i en blendende dress som en stolt, tropisk tysk fugl.
Han kommer inn og hilser på publikum: "God kveld. Hallo. Servus.
Hallo, Bruce Willis. Velkommen.
Ja, det er en stor sofa. Det er den største sofaen i Tysk…
Spis Haribo nå."
Bruce Willis sitter der, tydelig forvirret og tenker:
"Jeg har hørt mye negativt om den tyske underholdningsindustrien,
men dette er verre enn noe jeg kunne forestilt meg."
"Bruce Willis, dette er Jürgen!
Jürgen er fra Villingen-Schwenningen,
og Jürgen kan definere dopapirmerker på smaken."
Forvirringen i Bruce Willis ansikt viker for dyp avsky.
Han stikker fingeren i øret, han kan ikke tro det han hørte.
Inn kommer Jürgen.
Jürgen er en 45 år gammel sivilingeniør fra Sør-Tyskland.
I garderoben overtalte de ham om å ikke komme inn i sykkelshorts.
De forhandlet med ham, og nå har han på seg sånne bukser
hvor man kan justere lengden…
…ved hjelp av en glidelås.
Publikum tenker: "Jürgen, hva er galt?
Du er på TV i tre minutter.
Hva er planen? På den ene siden…
…shorts, den andre, capris? Hva prøver du å fortelle oss?"
Øverst har Jürgen mørke svømmebriller på,
med to miniatyrdoruller tapet på
så folk som ser på hjemme med lyden slått av,
eller folk som rent generelt ikke forstår så mye,
kan se hva som er viktig i Jürgens liv.
Thomas og Bruce diskuterer: "Vil han klare det?"
Thomas sier: "Selvsagt! Han er fra Villingen-Schwenningen.
Hvis noen kan, er det Jürgen!"
Bruce Willis sier: "Nei, han kan ikke det. Få meg vekk herfra. Stopp dette. Nei."
Jürgen spiser rull etter rull med dopapir.
Selvfølgelig klarer han det, og som en straff etter showet,
slår Thomas Gottschalk Bruce Willis tre ganger i ansiktet med en død ørret.
Det var Wetten dass…? Det var tidenes beste.
Mye bedre enn å lese.
Som barn var jeg sikker på
jeg skulle bli Thomas Gottschalk en dag. Min største drøm.
Jeg ville ha hår som Thomas Gottschalk, holdning som Thomas Gottschalk.
Jeg ville være på TV.
Og så kom jeg på TV, og jeg…
…er fortsatt på TV noen ganger, men…
Bak kulissene på TV er det alltid sånn
at i hvert rom er det omtrent to personer for mange
som droppet ut av sosiologistudiet for sent.
Enhver samtale er kjedelig.
Så jeg tenkte jeg skulle lage mitt eget show.
Med min kollega, Thomas Spitzer, lagde jeg et YouTube-show.
Jeg hadde et kveldsshow fra stuen min i Køln.
Jeg tenkte: "Hvem kan jeg invitere som gjest?" fordi…
…man må ha gjester.
På sikt er det et rop om hjelp hvis du alltid snakker med en tom stol.
Jeg kontaktet folk jeg synes er kule. Hvem er det som er kule?
Jeg synes Anke Engelke er kul. En begavet, morsom skuespiller.
Jeg spurte henne: "Anke. Vil du hjelpe meg?
Kom hjem til meg. Vi betaler ikke, men vi har M&M.
Vi får redigere fritt. Beklager. Vi beholder alle rettigheter.
Er du med?"
Anke Engelke sa at hun ikke kunne se det for seg.
Jeg tenkte: "Synd for deg at du har så dårlig fantasi."
Et annet alternativ var Barbara Schöneberger.
Barbara Schöneberger, en veldig hyggelig, veldig til stede tysk TV-vertinne.
Hun har langt blondt hår og store blå øyne.
Hun ser alltid litt overrasket ut, sånn her…
Som om hun ikke kan fatte at hun er på TV nå igjen.
Som om hun leter etter noe,
kanskje etter en kontaktlinse i hennes eget øye,
eller i en tanke.
Barbara Schöneberger svarte ikke.
Så jeg tenkte at hvis ingen folk vil komme på showet mitt, spør jeg dyr.
Det som er bra med dyr, er at de har svært få rettigheter.
Dyr har så få rettigheter at om ti år vil vi som samfunn skamme oss
over hvor lite vi utnyttet dem da de hadde så få rettigheter.
Jeg ringte et dyretalentbyrå i Köln.
"Angelikas filmdyr". Du skjønner at det er proft.
Du vet hvem: Angelika. Du vet hva hun driver med: filmdyr.
Og Angelika…
Angelika var en klassisk Köln-jente.
Kölnere snakker kölsk.
Jeg ante ikke at det var en greie før jeg kom hit.
Kölsk høres ut som: "Et kütt, wie et kütt. Et hätt noch immer joot jejange!"
Som om tungen har 0,2 i promille, men kroppen er allerede på jobb.
"Det blir som det blir." "Det ordner seg alltid."
Ingen som jobber intellektuelt tenker sånn.
Ingen står i en kjemisk lab og tenker:
"Det ordner seg alltid."
Litium, vann, "det ordner seg alltid."
Og jeg spurte Angelika.
Jeg spurte hva det ville koste å leie en gås?
Jeg vil leie en gås
og ta den med inn i stua for å intervjue og fornærme den.
Angelikas humør endret seg. Den glade rhinelanderen var borte.
Hun snakket annerledes. Hun sa: "Hør her!
Er du gal?
En gås?" Sånn snakker kölnere når de er sinte.
De dytter den første stavelsen aggressivt frem
og drar den andre tilbake i skrekk. "Hør her!
Er du gal?"
Det er best å puste ut når man går frem og så inhalere. "Er du gal?
En gås?"
Hvis Disney lagde en film om en belg med aggresjonsproblemer,
ville han snakket som Angelika.
Jeg spurte: "Hva er problemet med gjess?"
Hun sa: "Kan du ikke den første regelen i showbusiness?
Ingen gjess på settet! Gjess raserer alt!"
Så la hun på. Det hadde jeg aldri hørt om. Jeg googlet: Gjess raserer alt.
Jeg fant timevis med videoer av gjess som brakk armene til fireåringer.
Og hvis du vet det, hvis du har denne informasjonen om gjess,
så kan du se det på gjess. En gås er som en sjaskete svane,
som en RTL 2-svane.
Er det greit for meg å se på den? Som en tenåring som leter etter trøbbel.
Fireåringer henger ofte rundt på fritiden. Fireåringer har bare fritid.
Så når som helst, gjør han ting fireåringer gjør.
Jeg vet ikke hva fireåringen gjør. Jeg er ikke en del av miljøet deres.
Men dette er en retro-fireåring. Han leker med en jojo.
Jeg er fire!
Hvis noen spør, er jeg fire og et halvt,
jeg fylte fire i går, samme det!
Så kommer det en gås forbi,
i en Uber.
Gjess gir blaffen i småbedrifter og miljøet.
Hun ser fireåringen og sier: "Sergei!
Sergei, stopp!
En fireåring!
Nå er det trøbbel.
Nå… tid for trøbbel. Slipp meg ut."
Gåsen går ut… Se, gjess!
Ja, dykk ned i Rhinen, pokkers dagdrivere.
Ok, jeg er ganske fornøyd nå.
Hvis du hadde sagt for seks måneder siden: "Du skal filme settet ditt
og 20 gjess skal fly forbi som på signal." Jeg ville sag: "Neppe!"
Gåsa går ut av bilen og går selvsikkert bort til fireåringen,
knekker armen hans og går tilbake til bilen.
Fireåringen gråter, han så det ikke komme.
Armen hans er nå en kjøttsekk fylt med beinmel,
jojoen henger fra den og vaier i vinden.
Moren ser dette, la ikke merke til gåsa, og tenker:
"Hans egen feil. Han dro for hardt i jojoen",
og slår ham i bakhodet.
Gåsen ser denne voldshandlingen,
er fornøyd, tenner en sigarett og gir Sergei 5-stjerner.
Den energien er for negativ for meg.
Jeg trenger ikke det. Så jeg ringte Angelika opp igjen
og sa: "Unnskyld.
Jeg ante ikke at gjess var psykopater. Det endrer alt.
Har dere andre fugler?"
Hun sa: "Jeg sender deg en kattugle."
Jeg sa: "Flott". Jeg var desperat. Jeg visste ikke hva en kattugle var.
Kattuglen er et…
…enormt skuffende dyr.
Først og fremst, er det utseende.
En kattugle ser ut som en ugle som ble vasket for varmt.
Hvis du leker ute med ugla og den blir skitten,
den får tyggegummi i fjærene. Du prøver å få ut tyggisen
med peanøttsmør, majones, ingenting funker.
Nå har du en skikkelig skitten ugle, med tyggis, peanøttsmør og majones.
Så går du på nettet og skriver: "Hvordan vasker jeg min skitne ugle."
Og istedenfor konstruktiv kritikk,
får du bare passive-aggressive hatkommentarer:
"Hvorfor gikk du ut med ugla i det hele tatt?
Alle vet at man ikke gjør det med en så fantastisk fugl!
Folk som deg er problemet med Tyskland. Det er derfor jeg stemmer AFD!"
Og du tenker: "Herregud,
jeg trengte bare hjelp med min skitne ugle."
Du lukker laptopen, og leser vaskeanvisningen på ugla:
"Kun håndvask", og du tenker: "Håndvask? Jeg er ikke oldemoren min!"
Så du legger ugla i vaskemaskinen.
Tjue minutter på 90 grader.
Så kommer ugla ut, og da er det en kattugle.
Og de kan gjøre nøyaktig to ting.
Alle kattugler kan gjøre to ting. For det første, kan den se ut
som om det ser på en veldig treg tennisturnering.
For det andre, kan den se ut som om den ikke er sikker
på om ballen var på streken eller ikke.
Kattuglen kom. Det koster 400 euro å leie en kattugle.
For en annen scene trengte Thomas og jeg…
Vi trenger meg, toppløs.
Jeg skulle raskt vise puppene mine, men for å sitere Thomas "bare ironisk."
Jeg sa: "Nei… Hvordan kan noen vise puppene sine ironisk?"
Thomas sa: "Folk burde ikke synes det er sexy. De burde le."
Så sa jeg: "Nei, jeg vil ikke.
Jeg er en sterk kvinne. Jeg gjør det ikke. Jeg må ikke det.
Jeg trenger ikke å vise huden, eller kroppen, for å generere klikk.
Jeg vet hva jeg kan.
Jeg må ikke gjøre det. Jeg er feminist. Jeg viser ikke puppene mine."
Så…
Jeg ringte en stripper.
Fordi det er det sterke kvinner gjør.
Å være en sterk kvinne betyr at du ser hvilke kvinner som er svake
og skiller deg ut ved å ha mer penger.
Jeg ringte stripperagenten og spurte:
"Hvor mye koster det å få en kvinne til å vise puppene?
Ingen fare, bare ironisk. Bare én gang, raskt opp og ned.
Ansiktet skal ikke synes.
Ingen grunn til å redusere henne til et ansikt.
Bare et raskt…"
Han sa: "Det koster 400 euro."
Jeg sa: "Er du gal? Jeg kan få en kattugle for 400 euro.
Kattuglen er ikke bare toppløs. Den har heller ikke bukser.
For 400 euro får jeg en splitter naken,
svært motivert kattugle som aldri har hørt ordet fagforening."
Så spurte jeg en skuespiller
om hun ville spille en stripper som spiller meg.
Hun gikk med på det for 50 euro.
Et lite livstriks til dere alle. Hvis dere må gjøre noe
dere ikke har lyst til, spør en skuespiller
på slutten av måneden:
"Kunne du tenke deg å spille noen som hjelper meg å skifte?"
Jeg har sluttet på p-pillen.
Jeg har ingen overganger i dag. Ikke for å forvirre dere.
Vi har ikke tid til overganger.
Hvis dette året har lært meg noe, er det at vi ikke har tid.
Og beklager om dere forventet systemkritikk fra meg.
Ikke for å ikke ta det opp,
men det er trist for dere å se standup med noen som kritiserer systemet.
Det klarer dere enkelt nok selv hjemme.
Bare les avisen og tenk for dere selv:
"Dette er systemet vårt.
For noe vås.
Nei, jeg kritiserer det."
Så jeg sluttet på p-pillen og dro til gynekologen min.
Gynekologen min er en veldig gammel, veldig hvit
og sinnssykt heteroseksuell mann.
Jeg ville gi den demografien en sjanse på arbeidsmarkedet.
Jeg har venninner som plages av det.
De spør: "Er det ikke rart å ha en mannlig gynekolog? Er det ikke…"
-"Hva?" -"En form…"
-"Unnskyld?" -"En…
…form for seksuell atmosfære i rommet?"
Og nei! Altså…
Han så gammel at ingenting registreres lenger.
Det er mer en følelse, en intuisjon rundt situasjonen.
Og hvorfor er det best å ha en kvinnelig gynekolog?
Konkurransen er for drøy.
Hvis en attraktiv, høyt utdannet kvinne kommer inn og ser på meg…
I tillegg er han proff.
Ingenting vipper ham av pinnen. Han bruker kun tekniske termer.
Han snakker på latinsk. Jeg forstår ingenting.
Han er en gammel mann fra Zürich. Han kan si fjollete ting,
men det gjør han ikke. Han kommer ikke inn og sier:
"Hvordan går det med musa?"
Jeg hadde likt det! Men han snakker latinsk til meg.
Så klokken er 9:30 en onsdag morgen. Jeg har ingenting på nedentil.
Gamlingen snakker flytende latin til meg i en halvtime.
Det er akkurat slik jeg ser for meg en date med paven.
Nei, jeg tror ikke paven ville gått på date med meg.
Jeg er 20 år for gammel.
Og en kvinne.
Det første du må gjøre hos gynekologen…
Dette er mest til informasjon for unge kvinner.
Det første du må gjøre er å levere en urinprøve.
Jeg var der. Jeg var motivert. Men jeg hadde ikke ekstra urin.
Jeg drar aldri til et sted for første gang og tenker…
"Bussen går om to minutter, blæren er 3/4 full.
Skal jeg gå først, eller ta den med? Kanskje noen der blir glade for å få den."
Jeg går inn, resepsjonisten gir meg en kopp
og sier: "Kom tilbake med en urinprøve."
Jeg går inn på badet og føler et enormt press.
Jeg klarer å tvinge frem nok til å fylle et kvart glass.
Kom igjen, Hazel!
Det er aspargessesong!
Og så la jeg glasset i et lite skap.
Det er et skap som kan åpnes fra begge sider,
som en adventskalender.
Men bare én dag. Hver dag er julaften, og det er bare tiss.
Og når du åpner på den ene siden,
ber du om at ingen åpner den andre siden samtidig.
Fru. Huber, er du fortsatt blokkfløytelærer?
Det er en god løsning. Det finnes steder uten et sånt skap.
Du må gå ut med glasset, gå forbi alle som venter.
Noen kvinner gjør det selvsikkert.
Det er mitt mål i livet, å bli en av de kvinnene som bare går ut…
…ser folk i øynene.
Hallo.
Baren er åpen!
Så kommer jeg inn i undersøkelsesrommet,
et sterilt, flislagt rom. Legen ser på meg og sier:
"Hallo, føl deg fri."
"Føl deg fri." For en fin frase.
For et fint konsept, frihet.
Men han ber meg ta av bukser og undertøy, det har ingenting med frihet å gjøre.
Jeg har aldri følt at bukser begrenser friheten min.
Jeg står aldri i et rom med en mann jeg ikke kjenner og tenker:
"Jeg føler meg bra.
Men disse buksene…
Jeg skulle ønske jeg kunne ta dem av!"
Jeg vil heller ta på meg flere bukser, men det er ikke et alternativ.
Jeg er en lagspiller. Samarbeider jeg, går det fortere.
Jeg tar av buksene og trusen. Fullt antrukket oventil.
T-skjorte, genser, jakke, skibriller,
en hjelm med bilde av ølflasker og teksten "Jeg elsker Minnesota" på,
og sokker på føttene.
Så møter jeg på en problemstilling.
Tar jeg av disse…
…sokkene?
Eller tar jeg skoene på igjen?
Tar jeg av sokkene, sier det at jeg vil han skal slappe av.
Det viser at dette er greit for meg. Jeg gjør dette fordi jeg vil.
Men det som støtter sko, er at det er en arbeidsplass.
Og det ser bare dumt ut å gå uten bukser eller undertøy,
men så ha på sokker og støvler.
Det sier: "Hei! Jeg liker dette.
Men jeg har ikke så mye tid."
Jeg gjorde det eneste som så ut til å gi mening i denne situasjonen.
Jeg tok av én sokk og tok på én sko.
Så sto jeg litt skrått og sa: "Ok, doktor,
sett i gang. Jeg har aldri følt meg så fri i mitt liv."
Så begynner det.
Du lener deg tilbake, som hos tannlegen. Men med mye mindre fokus på ansiktet.
Ellers trenger du en ny lege.
Tannlegen, altså.
Gynekologen min blir pratsom når han begynner å jobbe.
Når han begynner undersøkelsen. Jeg vil ikke småprate i denne situasjonen.
Jeg vet ikke hva som er greit, hvor går grensen?
Folk snakker ikke om dette.
Kan jeg…
Kan jeg stryke ham over hodet?
"Aye, aye, aye, Papacito, Pero tú trabajas muy bien."
Jeg vet ikke hvorfor jeg valgte spansk. Det er nært latin.
Fordi han har veldig lite hår,
kan han kanskje ha tusjer til låns, som barn får på restauranter.
Og så går han til verktøykassen sin.
Han har en verktøykasse
han kjøpte på en auksjon i Sovjetunionen i 1890.
Den er 14 grader kaldere enn resten av rommet.
Jeg vet ikke hva det skyldes. Så tar han frem favorittinstrumentet sitt.
Favorittinstrumentet hans er en slags metallisk and.
Du trykker ned magen, og så…
…åpner nebbet seg.
Den lager ikke den lyden. Du må bruke fantasien.
Hvis den lager den lyden, er du veldig syk.
Nebbet åpner seg. Størrelsesforholdet endrer seg fra 19:9 til 4:3.
Først og fremst, ser han på kobberspiralen min.
Som sagt, jeg har kuttet ut pillen. Men jeg vil bruke prevensjon,
og en kobberspiral er et svært pålitelig prevensjonsmiddel.
Det er akkurat som navnet sier. Det er en spiral av kobber.
Og det fungerer som et prevensjonsmiddel fordi spermier,
av en eller annen grunn,
er livredde for kobber.
Jeg vet ikke hva det er. En slags vampyr-hvitløkssituasjon.
Jeg vet ikke hvem som fant det ut.
Kanskje en tenåring i middelalderen som onanerte på kirketak.
En kobberspiral varer i sju år.
Så må du bytte den ut.
Etter sju år,
skremmes ikke spermier av kobber lenger.
Kanskje spiralen er så nedslitt at den ikke blir tatt på alvor.
Graffiti og tagging overalt.
En sprø eggstokk har kastet toalettpapir rundt den.
Derfor har spiralen en tråd nederst.
Legen min forklarte tråden:
"Tråden må være en viss lengde.
For hvis tråden er for kort, får du ikke spiralen ut."
Jeg vet ikke hva man gjør da. Jeg tror man venter i mer enn sju år,
håper man blir gravid uansett sånn at babyen på vei ut…
Som er dødelig fordi skallen ikke har vokst sammen.
Det er en svært forsinket prevensjonsmetode.
En kobberspiral varer i sju år pluss ett svangerskap.
Gynekologen min forklarte videre:
"Tråden bør heller ikke være for lang. Hvis tråden er for lang…
…kan det forstyrre deg i hverdagen."
Og da tenkte jeg: "Altså,
hvordan tror du dagliglivet mitt er?"
Eller kanskje…
Et bedre spørsmål, hvor lang er denne tråden?
Hva snakker vi om? 1,25 meter?
Er det prevensjonsmetoden?
At jeg står der på dansegulvet med en enorm tråd.
Tråden vibrerer av musikken.
Alle ser på meg og tenker: "Æsj. Hva er hun, en ballong?"
Hvordan kan en kobberspiral begrense meg?
Vil jeg fortsatt kunne jogge på stranden? Bak meg…
…vaier tråden i vinden.
Kjærtegner de solbrente anklene til britiske turister.
Når jeg sykler med kobberspiralen…
…flagrer den i vinden.
Den kommer nær eikene. Alle ungene omkring sier: "Hei,
hørte dere det?
Hazel har ikke bare fornuftig prevensjon…
…hun har også en moped!"
I en sving setter tråden seg fast i eikene. Jeg kastes over styret.
Sykkelen i buskene, spiralen ved siden av. Jeg tenker: "Nei! Min dyre sykkel!
Og jeg blir nok gravid i ettermiddag."
"Slutt å snakke med en gang.
Det du sier er motbydelig", gynekologen avbryter meg.
"Vennligst stopp. Dette er en alvorlig situasjon.
Scenariene du har beskrevet, er direkte farseaktige."
"Selvsagt ikke", sa han.
"Det er en margin på noen millimeter, maks én centimeter.
Hvis denne tråden er for lang,
kan den forstyrre en partner i en veldig intim situasjon."
Jeg syntes det var rørende.
Han var bekymret
for den intime velværen til en mann jeg ikke engang kjenner.
Men så tenkte jeg: "Vent litt. Det er 2020.
Jeg kan ikke snakke om sterke kvinner,
bruke en puppe-dobbel på Internett og så skamme meg over en tråd."
Det er på tide å si: "Vet du hva?
Jeg står ved tråden. Hvis jeg ønsker…
…å ha litt mer ekstravagant tråd,
kanskje med to, tre glassperler, et Oliver Kahn-fotballkort…
Hvis det er mitt ønske, er det min rett."
Jeg blir eldre.
Jeg har fylt 26.
Det er ikke så gammelt, men for meg er det en rekord.
Jeg merker ikke at jeg blir eldre.
Jeg legger merke til at foreldrene mine blir eldre.
De er ikke så gamle, men…
Foreldrene mine har nådd et punkt hvor…
…hvis de skal kjøpe et dyrt møbel,
vil jeg gjerne bestemme hvilket.
Vi har et godt forhold. Vi ses annenhver måned.
Hver gang jeg ser dem, er det noe de ikke kan gjøre mer.
Men de er så spente.
De skal bli besteforeldre. Min eldste bror blir far.
Foreldrene mine kan ikke tro det. De er så spente.
De elsker barn, har jeg nå oppdaget.
Og denne gutten får allerede gjøre mer enn noen av oss fikk.
Ingen regler, bare kjærlighet og godteri.
Så snart han er født,
får han bo i øverste etasje i mine foreldres hus.
Det er det eneste rommet med eget bad.
Moren min er sikker på at babyen trenger eget bad.
Jeg tror ikke det.
Babyen bruker bleier de første tre årene.
En bleie er et eget bad.
Hvis du bruker bleie, har du alltid et eget…
Jeg har mitt eget bad her.
Vil du ha en urinprøve, doktor?
Ikke noe problem!
Jeg blir nå avsatt som familiens baby.
Til nå har jeg vært yngst. Men ikke nå lenger.
Det er ikke så ille som jeg trodde. Jeg prøver å være mer voksen.
Jeg revurderer forholdet mitt til moro.
Voksne har et merkelig forhold til moro.
Jeg tror voksne kan ha det gøy uten å føle fornøyelse.
Middelalderfestivaler er eksempelvis for voksne.
Kanskje du har vært på en.
Du kommer dit, det er et nedtråkket jorde i Saarland.
Du tenker: "Jeg har hørt mye dritt om denne delstaten,
men dette er verre enn hva jeg trodde."
Et eller annet sted er det en fyr som heter Björn i leggings
som spiller et rart instrument. Alle tenker:
"Er Björn gal, eller studerer han tysk?"
Uansett hvor eller når, på middelalderfestivaler
sluttet det å regne for nøyaktig tre timer siden.
Det er suppe i brød, og i beste fall har alle det middels gøy.
Alle ser middels bra ut.
Alle er middelaldrende. Derfor heter det middelalderfestival.
Det har ingenting med middelalderen å gjøre.
Det ville vært flott om det var en sone
der den faktiske middelalderen fant sted. Jeg kommer…
Jeg vet ikke om immunsystemet mitt tåler det.
Jeg er en kvinne med bukse på.
Kontroversielt, jeg blir nok halshugget.
En bestemor ligger der i sitt eget oppkast og dør.
Det er på tide. Hun er allerede 39 år. Nå som…
Det ville vært interessant, men disse festivalene
er det ingen som trenger.
Ikke engang folk fra den ekte middelalderen
vil delta på en middelalderfestival.
Hvis vi hadde en tidsmaskin, og noen fra middelalderen
ble kastet inn i Saarland i 2020,
ville de sagt: "Hva er dette?
Hva skjer her?"
Han snakker annerledes. Han er fra middelalderen.
"Å, skjønne jomfru. Hva skjer så her?"
Han snakker som en sveitser etter en påkjørsel.
Påkjørt av en Prius i under 5 km/t.
Han hørte den ikke.
Hva? Suppe i brød? Vi hadde ikke noe sånt.
Hvor får dere informasjon fra?
Tror dere vi hadde overskudd av kornprodukter
som vi skar artige skåler ut av?
Nei, det var enten ingenting, eller suppe, eller brød.
Og vi hadde bare én skål, skåret ut fra bestefars ryggrad.
Og hvis skålen gikk i stykker, sultet du.
Jeg tenkte at hvis jeg ikke kan more meg som voksne,
så kan jeg i det minste ikke more meg som voksne.
Fordi voksne er veldig gode på det. Å bevisst unngå moro.
Være fornuftig.
Samle kvitteringer.
Trekke fra skatten.
Jeg må være forsiktig med hvor jeg tar opp dette.
For tre måneder siden, opptrådte jeg i Stuttgart.
Jeg var nesten pornografisk i denne sekvensen.
Å, ja. Trekk det fra.
Kil meg med kvitteringen, frøken.
Voksne friker også ut over eiendom.
Eiendom er så kjedelig. Eiendom kan ikke gjøre noe.
Eiendom er 100 % statisk.
Tenk litt over det, hvor lite eiendom kan gjøre.
Eiendommer kan gjøre to ting færre enn en kattugle.
Du vil ikke at eiendommen skal gjøre for mye.
Du vil bare at den fortsatt skal være der om 30 år.
Så om 31 år kan du si: "Gisela, det er bra…" Hei!
Det må ha vært en schwaber…
Du vil ikke at eiendommen skal gjøre mye. Bare fortsatt være der om 30 år.
Så om 31 år kan du si:
"Gisela, det var bra at vi kjøpte den gangen.
Vi hadde ikke penger da. Nå har vi for mye, og snart er vi døde."
Det er den tyske drømmen.
Og det er min drøm også.
Jeg gikk til en bank og spurte dem om de kunne kjøpe en eiendom til meg.
Fordi ingen kan bare kjøpe eiendom. Kanskje i Sveits, der jeg er fra.
Noen kan bare kjøpe seg et hus. De er så rike. De har andre ferdigheter.
De lever i en parallell verden. De kan knipse fingrene sånn.
Og så kommer en Lamborghini og gir dem oralsex.
Jeg visste ikke at en Lamborghini kunne gjøre det.
Ja, det er en hybrid.
Men hvis vanlige folk vil kjøpe noe dyrt,
må de gå til banken og si: "Hei, Bank, jeg har hørt at du har mye penger.
Jeg har ikke så mye ennå. Kan du gi meg litt?
Jeg skal betale tilbake."
Jeg dro til Deutsche Bank.
Ikke Deutsche Bank, en bank i Tyskland. Jeg har standarder.
Jeg trodde…
Jeg går til en tysk bank fordi jeg bor både i Sveits og i Tyskland.
Hvis noen fra skatteetaten ser på, bor jeg 55 % av tiden i Sveits.
Men jeg ville prøve en tysk bank.
Fordi en tysk bank er som en lærebank for en ekte bank.
En sveitsisk bank er veldig truende. Alt er laget av marmor.
Gulvet, veggen, plantene, de ansatte. Alt er av marmor.
Og en tysk bank er mer som et…
…ungdomssenter.
Du går inn. Det er en donert sofa i hjørnet.
Du tenker: "Ok, den burde de kaste.
Den har en flekk som beveger seg. Jeg sitter ikke på den."
Det er vanskelig å si hva jeg foretrekker.
En bank som er finere enn leiligheten jeg vil bo i,
eller en bank som er så jævlig at jeg aldri vil flytte inn.
Hvis banken er for hyggelig, tror jeg at de vil ta for mye av pengene mine.
Men hvis banken er for nedslitt,
vet jeg ikke om folkene der kan håndtere penger.
Jeg har lagt merke til at Tyskland og Sveits er veldig ulike.
Jeg tror landene er ekstremt ulike fordi folkene er veldig ulike.
Folk later ofte som om de er fra det samme landet.
Tyskerne later som at Sveits
bare er enda en hemoroide som henger fra Bayern.
Sveitserne omtaler av og til Tyskland som den store kantonen.
Som om Tyskland var Sveits' største delstat,
hvilket er helt megalomanisk.
Å kalle Tyskland den store kantonen er som føflekkreft som går til legen
og sier: "Doktor, jeg er bekymret.
Jeg har en stor hvit sekk på ryggen.
Hjelp meg. Jeg takler det ikke. Den begynner å snakke."
Men Tyskland og Sveits er veldig ulike fordi sveitserne er høflige.
Jeg tror ikke sveitserne er snillere, men de innser
at så lenge de er høflige, vil samtalen raskt ta slutt.
Hvis du sier: "God ettermiddag!" Så sier den andre:
"God ettermiddag!" Så er det over.
Men om sveitseren sier:
"God ettermiddag!" Og den andre sier:
"Faen ta mora di, din jævel."
Da er det behov for avklaring. Han må rettferdiggjøre ordene sine.
Denne forskjellen i tenkemåte illustreres best
når noen er i veien. Når dette skjer, én sveitser her, den andre ved siden av.
Den første vil komme seg rundt og sier: "Unnskyld meg."
Du må bøye deg litt og rynke pannen.
"Unnskyld meg."
Og tyskeren i samme situasjon sier: "Pass deg!"
Og begge fungerer!
To helt forskjellige løsninger på samme problem.
Sveitseren sier: "Unnskyld meg." Som for å si, la meg ikke bære skyld.
Skyldfølelsen tynger meg
fordi jeg er her, og du er der.
Og jeg vil gjerne gå forbi deg om det er et alternativ.
Få det til å stoppe. Det er så ubehagelig.
Unnskyld meg!
Og tyskeren sier: "Pass deg!"
Slik at han er muntlig dekket for forsikringsformål.
Dette kan også sees på autobahn. Autobahn i Sveits
er sikret, men likevel stressende, fartsgrensen er på 120.
Kjører du litt over, blir du tatt.
Boten tilsvarer eiendomsprisen i Mecklenburg-Vorpommern.
Det er ikke så mye, men det er litt dyrt.
Jeg sa det en gang, og en fyr fra Mecklenburg var der.
Han lo ikke.
Etterpå skrev han en sint Instagram-melding til meg:
"Du burde informere deg om eiendomsprisene i Mecklenburg-Vorpommern."
Så jeg gjorde det.
Lang historie kort, jeg eier fire hus der nå.
På den tyske autobahn kan du gjøre hva du vil.
Det er som et dataspill, men alle tenker:
"Ok, jeg har bare ett liv."
På et tidspunkt ser du et skilt uten fartsgrense.
Da jeg så skiltet for første gang, visste jeg ikke hvordan jeg skulle ta det.
Det er ingenting på et skilt.
Hvorfor trenger ingenting et skilt?
Og ingenting krysses ut fem ganger. Hva betyr det?
Det betyr: "Glem alt du vet.
Det er ingen regler. Glem alt fem ganger.
Alt er lov, styr med rumpa. Kattuglen kan kjøre."
Den sveitsiske autobahnen er som en trygg familie
som alltid spiser middag 18:30.
TV-en er av.
Radioen er av.
Alle holder hender.
Takk, Julia, for at du dekket bordet.
Takk, pappa, for at du delte bønnene.
Moren kaller faren "pappa", for ikke å forvirre barna.
For at barna ikke skal tenke: "Vent nå litt!
Hvem er Urs?"
Den tyske autobahn er mer som en enslig mor,
frustrert, nedslått av livet, utslitt
alenemor til åtte barn,
som tar dem med til Europa-park en gang i året.
Og slipper dem ut av bilen om morgenen og roper til dem:
"Klokken 18:00 møtes vi på parkeringsplass F!
Og hvis du ikke er der, går du hjem!"
I all hemmelighet håper hun…
…at kanskje to eller tre av dem…
…ikke klarer det.
Og hver morgen sendes folk ut på den tyske autobahn,
og de sier: "Greit, gjør som du vil.
Jøss. Kjøpte du bilen her? Få den til å brumme."
Alle hiver seg inn i det.
Vanligvis er det en Mercedes fra Stuttgart og en Audi fra nær München
som kjører om kapp i 300 km/t og havner i en dødelig kollisjon,
og det skaper trafikkaos for resten av autobahn.
Som igjen sørger for at alle andre ikke kan kjøre så fort de vil.
Som igjen redder livene deres.
Det er sånn systemet virker.
Så hver morgen blir to mennesker
ofret til den tyske autobahnens guder.
I Sveits,
har vi ikke nok folk til å gjøre noe sånt.
Så jeg gikk til en tysk bank.
Jeg tenkte, jeg har aldri vært mer voksen.
Jeg har aldri vært mer voksen enn den dagen
jeg gikk til to andre voksne,
som ikke er foreldrene mine, for å be dem om penger.
Jeg forberedte meg hele morgenen.
Jeg tok etter den mest voksne jeg kjenner. Jeg prøvde å være min egen far.
Jeg snakket bare som pappa:
"Ingen salami etter klokken 18:00!
Jeg er pappaen!
Hvor er tekst-TV?"
-Det er en iPad. -Samme det. Hvor er tekst-TV?"
Det var sånn jeg tenkte jeg skulle gå inn. "Hallo, gi meg penger!
Byggelånsavtale. Jeg kan ord!
Hvor er den jævla reven fra reklamen?"
Slik så jeg det for meg.
Men i det øyeblikket jeg gikk inn i banken i Köln,
teppe overalt,
marmor fra Nordrhein-Westfalen.
Da ble jeg seks og et halvt år gammel.
Jeg kjente ikke igjen stemmen min. Jeg vinket.
Selv om folk sto en meter unna. Jeg gjorde bare sånn. De så på meg.
Hallo.
Er du her helt alene?
Ja.
Jeg…
Jeg hørte dere har mye penger.
Jeg har ikke så mye penger, og jeg tenkte
dere kunne gi meg litt penger. Og så skal jeg betale dere tilbake.
Hva vil du kjøpe med de pengene?
Jeg vil kjøpe eiendom fordi min eldste bror har eiendom,
og han sier det er kult.
Din eldste bror har en lønnet stilling, sant?
Han er veldig pålitelig.
Han rydder alltid pulten sin på onsdager.
Og når han kommer hjem fra jobb på fredag,
tar han mandarinen ut av sekken om han ikke har spist den.
Han har ikke en brun klump i sekken på mandag morgen
som får alle til å spørre; "Hvorfor lukter det så ille i gangen…
Fordi broren din spiste ikke mandarinen sin!"
Jeg vil ikke kjøpe eiendom lenger.
Jeg tror ikke menn kan mer enn kvinner eller omvendt.
Jeg tror det er få forskjeller mellom kjønnene.
Jeg tror hovedforskjellen mellom menn og kvinner
er at lommene på damebukser er mye mindre enn på herrebukser.
Damebukselommer… Ingenting får plass!
Det er en trailer for en lomme.
Denne sommeren, en lomm… Allerede over.
Ingenting passer. Du får fingertuppene inn.
Flott om du fryser på fingertuppene mens resten av hånden svetter.
Kanskje noen menn liker at du skjuler fingertuppene for dem.
Herregud.
Hun er så heit, så mystisk.
Har hun fingertupper? Har hun ikke det?
Kom og finn ut av det.
Det er hovedforskjellen. Den andre forskjellen
mellom menn og kvinner er at…
…menn er veldig mye bedre…
…på å holde sammen som et lag
og samlet sørge for at du ikke forventer mye av dem.
Jeg forventer mer av kvinner.
Når en kvinne sier noe offentlig,
og det ikke er det smarteste jeg har hørt om emnet,
tenker jeg alltid…
"Hvem spurte deg? Bare hold kjeft.
Om tre år har vi…
…alle de samme rettighetene. Bare vink. Det er nok."
Jeg bryr meg ikke om menn.
Det kan være det dummeste jeg har hørt, jeg oppfatter det ikke som språk.
Det er bare lyder som slår mot hjernen. "Hva forventet jeg? Det er en mann."
Ikke bare takler kvinner dette presset, kvinner liker å være under et visst press.
Kvinner liker å tilfredsstille.
Menn foretrekker å nyte. Menn liker å ha det gøy.
Ikke bare liker menn å ha det gøy,
menn liker å se andre menn ha det gøy.
Ta James Bond.
James Bond-filmer fungerer bare fordi menn ser på James Bond
og tenker: "Ja. Råtass. Du fikser dette.
Knull den kvinnen.
Jeg kan ikke nå, men du fikser dette."
Jeg elsker å se James Bond-filmer med mine mannlige venner.
På et tidspunkt åpner James Bond skjorten, fjerner trøya, musklene vises
og vennene mine tenker: "Råtassen har magemuskler.
Jeg har nå magemuskler ved assosiasjon."
Det fungerer ikke for meg.
Når jeg ser på et modellprogram,
og en ekstremt attraktiv kvinne tar av seg buksene,
tenker jeg ikke: "Hun har lange, sexy, tynne bein.
Jeg har nå lange, sexy, tynne bein ved assosiasjon."
I stedet tenker jeg:
"Ok.
Hun har lange, sexy, tynne bein.
Hun er nok superdum."
Inntil nylig var det diskusjoner
om en James Bond-film med en kvinne i hovedrollen.
Og jeg lurer på hvem som vil se det.
Jeg vil ikke se at James Bond åpenbart er et bedre menneske enn meg.
Gjør alt hun gjør bedre. Mye mer intelligent, vakrere.
En attraktiv britisk hemmelig agent.
Super smart. Hun snakker flytende engelsk og flytende fransk, som ingen kan.
Ingen snakker flytende fransk.
Franskmenn snakker ikke flytende fransk.
Hvis du har sett franske nyheter, er det alltid…
Og de tenker alltid: "Å, faen.
Er det konjunktivform eller ikke?"
Men James Bond kan. Ikke noe problem.
Flytende engelsk, flytende fransk. Så kjører hun på venstre side.
Selv om hun er en amerikansk skuespiller.
Så dreper hun noen russiske hemmelige agenter.
Har sex med amerikanske hemmelige agenter.
Utveksler ikke telefonnumre.
Hun er ikke redd for å bli ensom på hotellrommet senere.
Hun drar alene tilbake til hotellet.
Vet øyeblikkelig hvordan nøkkelkortet skal settes inn.
Åpner døren, det er konfekt på sengen.
Enten åpner hun den ikke, eller så spiser hun kun én.
Det er nok for henne. Ingen grunn til å inhalere esken.
Og jeg vil ikke se det.
Jeg har et forstyrret forhold til kvinner
fordi jeg har et forstyrret forhold til menn.
Det er nok fordi jeg har to eldre brødre.
Brødrene mine og jeg slåss bare.
Det var vår eneste kommunikasjonsform,
vi gjør ikke det lenger, og jeg savner det.
Jeg savner det. Jeg har ingen i livet som jeg kan slå.
Det er alltid: "Politi, politi."
Men det triste er at vi ikke sluttet å slå hverandre fordi vi ikke vil.
Jeg vil fortsatt slå dem.
De vil fortsatt slå meg. Men det er ikke sosialt akseptert.
Ja, i en begravelse kan du servere en høyre.
"Du gråter egentlig ikke!", men… Ellers er det ikke greit.
På tantes 65-årslag
kan ikke en 31-åring slå en 26-åring i ansiktet.
Mens hun ligger nede…
"Hazel,
er det en promp eller en rap?"
Det går ikke.
Jeg har venner som ikke forstår det. Jeg har venner som bare har søstre.
De spør: "Hvorfor er du så voldelig mot dem?"
Jeg elsker brødrene mine.
Det er sikkert. Vi vet det. Jeg elsker dem. De elsker meg.
Selvsagt holder vi sammen. Om 35 år handler det om arv.
Forhåpentligvis holder vi sammen.
Jeg håper de skjerper seg. Jeg er den eneste som kan Excel.
Men jeg har venninner som sier: "Jeg har en søster.
Søsteren min…
…er min beste venn."
Da jeg hørte det… Når jeg hører: "Søsteren min…
…er min beste venn."
Så hører jeg:
"Hazel…
Jeg har…
…ingen venner."
Fordi søsteren din er ikke…
Det er sløseri av ressurser å være en god venn med søsken.
Søsken er som testfolk for ekte mennesker.
Med søsken kan du teste ut:
"Hvor langt kan jeg gå, før jeg får en på trynet?
Og kan jeg fortsatt artikulere så jeg kan sladre til foreldrene våre?"
Søsteren din… Kanskje hvis du ikke kjenner noen andre.
Du vokste opp i en kjeller i Østerrike.
Det er medisinsk usikkert: Er det min søster eller datter?
Hvem bryr seg? Da…
Da er det greit, ellers ikke.
Og eldstebroren min, som blir far… Det gjør ham veldig sentimental.
Han prøver nå å komme seg inn på ikke-voldelige kommunikasjon.
Han kom og spurte: "Hazel,
hva skal vi gjøre?
Kjæresten min er gravid. Skal jeg gifte meg med henne?
Ville det vært romantisk? Det er for sent for romantikk.
Škodaen er allerede kjøpt, men…
Det kan være fint å gifte oss før babyen kommer,
så vi blir et team her i verden."
Jeg visste ikke hva jeg skulle si.
Min eneste ærlige respons er:
"Jeg bryr meg virkelig ikke."
Enhver samtale mellom broren min og meg, som ikke tar slutt etter 20 minutter
med at en av oss får en flippflopp i ansiktet,
er bortkastet tid for meg. Og nå høres det ut som
jeg ikke respekterer brødrene mine.
Og det er fordi jeg ikke respekterer brødrene mine.
Jeg synes respekt er et overbrukt ord. Det er et veldig stort ord.
Et stort ord for noe så lite som en storebror.
Det er så viktig.
Respekt er overvurdert. Det virker som om respekt for andre er det viktigste.
Jeg tror ikke det. Jeg tror toleranse er mye viktigere.
Ærlig toleranse er viktigere enn falsk respekt.
Respekt er som å skyte spurver med kanon.
Respekt er som å løpe maraton på under tre og en halv time.
Imponerende, men jeg hadde ikke tenkt over det
om du ikke klarte det.
Toleranse er som å kunne stå uten å falle.
Overhodet ikke imponerende. Men det suger når du ikke klarer det.
Det gjør jeg med brødrene mine. Jeg tolererer dem.
Jeg tolererer deg, som betyr at jeg anerkjenner…
…at du eksisterer,
jeg akter ikke å aktivt endre på det.
Det er toleranse, og det er viktig for meg.
Og broren min spurte meg: "Hazel, hva bør vi gjøre?
Skal jeg gifte meg med henne? " Jeg visste ikke
hvordan jeg skulle reagere. Jeg gjorde det
som ga mening i denne situasjonen.
Jeg tok av meg én sko og én sokk.
Jeg beholdt de andre på og sto…
…litt skjevt.
Jeg prøvde å smile så søtt som mulig.
Vinket mot ham.
Han trodde jeg skulle slå ham.
Han var raskere.
Og jeg kjente hjerteslaget hans i håndflaten hans mot ansiktet mitt.
Og det, for meg, er ekte kjærlighet.
Tusen takk, Köln!
Takk for at dere kom.
Ta vare på dere selv.
Tusen takk.
Og jeg synger en
Sang for Köln
Og vanligvis klikker folk på hopp over rulletekst nå
Dere spør dere selv, vent litt Hvordan kan så mange være involvert?
Hva er en produksjonsleder?
Hva er det han leder?
Hva produserer han?
Det er bare en rar dame som står på scenen
I et
Fint antrekk hun satte sammen selv
Hun har god smak
Og har en veldig naturlig stil
Hun sminket nok seg selv også
Det går nok veldig fort
Fordi hun sover Mer enn åtte timer
Og har klar hud
Takk for at dere kom Jeg drar nå
Baren er herved åpen
Tekst: Anya Bratberg