Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- ספיישל קומדיה מקורי של NETFLIX -‬
‫בהופעה חיה בקלן, קבלו במחיאות כפיים את...‬
‫הייזל ברוגר!‬
‫תודה רבה, קלן.‬
‫אני שמחה להיות פה.‬
‫אני גם שמחה שהמופע שלי סוף-סוף מצולם‬
‫כדי שאנשים יוכלו לצפות בו על המסכים בבית.‬
‫אני אוהבת לראות דברים על מסכים.‬
‫כילדה, אהבתי לצפות בטלוויזיה.‬
‫שני אחיי הגדולים ואני ‬ ‫לא יכולנו לצפות הרבה טלוויזיה.‬
‫ההורים שלנו אסרו עלינו‬
‫כי הם "אוהבים" אותנו ובלה, בלה, בלה.‬
‫הם תמיד אמרו לנו לצאת החוצה...‬
‫לדבר אחד עם השני...‬
‫ללכת לגלף משהו משעשע מגזר…‬
‫אבל אנחנו רצינו לצפות בטלוויזיה.‬ ‫בשלב מסוים, ההורים שלי הגיעו לגיל‬
‫שבו הם התחילו לבחון את הגבולות שלהם.‬
‫הורים מגיעים לשלב שבו הם בודקים‬ ‫כמה רחוק הם יכולים להגיע‬
‫לפני שהילד אומר, "עצרו, זה מספיק."‬
‫ואחד הגבולות האלה היה חוק מסוים שהם קבעו.‬
‫אחיי ואני הורשנו לצפות בטלוויזיה ‬ ‫מספר דקות ביום‬
‫כמספר העמודים בספר שקראנו באותו יום.‬
‫איזה חוק מטורף!‬
‫אתה לוקח את הדבר הכי יפה בעולם, טלוויזיה,‬
‫ומציב נגדו את הדבר הכי גרוע בעולם, קריאה.‬
‫והרשו לנו לצפות רק מספר הדקות‬
‫כמספר העמודים ‬ ‫שהחוליה החלשה ביותר בינינו קרא.‬
‫תמיד ישבנו כמו מעודדות‬ ‫מסביב לחוליה החלשה ביותר:‬
‫תקרא מהר יותר! ‬
‫תלקק את קצה האצבע שלך ‬ ‫כדי שתוכל להפוך את הדפים מהר יותר!‬
‫אבל היה דבר אחד שתמיד הרשו לנו לצפות בו, ‬ ‫ולא חשוב כמה קראנו,‬
‫התוכנית "מתערב ש...?"‬
‫צפינו בתוכנית הזאת בכל פעם שהיא שודרה.‬
‫גדלתי בפרבר של ציריך בשווייץ.‬
‫ולכן "מתערב ש...?"‬ ‫הייתה הקשר שלי לאירופה.‬
‫במשך זמן רב,‬
‫חשבתי שגרמניה היא מדינה שמלאה באנשים‬ ‫עם יכולות חסרות תועלת לחלוטין.‬
‫אבל במקום להתבייש ביכולות המוזרות שלהם,‬
‫הם מתגאים בהן מול קהל של מיליונים.‬
‫ואם אתם לא מכירים את התוכנית,‬ ‫זאת התוכנית הכי טובה בעולם.‬
‫תומאס גוטשאלק נכנס פנימה,‬
‫הגבר הבווארי הגבוה ‬ ‫עם השיער הבלונדיני המתולתל‬
‫בחליפה מהממת כמו ציפור גרמנית גאה טרופית.‬
‫הוא נכנס ומברך את הקהל,‬ ‫"ערב טוב. שלום. ברוכים הבאים.‬
‫שלום, ברוס ויליס. שלום, ברוך הבא.‬
‫כן, זאת ספה גדולה, אני יודע.‬ ‫זאת הספה הכי גדולה בגר...‬
‫תאכל את ההאריבו. תאכל את ההאריבו עכשיו."‬
‫ברוס ויליס יושב שם,‬ ‫מבולבל בבירור וחושב, "בסדר.‬
‫שמעתי הרבה דברים שליליים‬
‫על תעשיית הבידור הגרמנית,‬
‫אבל זה מחורבן אפילו יותר ‬ ‫מכל מה שיכולתי להעלות בדעתי."‬
‫ברוס ויליס, תכיר את יורגן.‬
‫יורגן הוא מפילינגן-שוונינגן,‬
‫ויורגן יכול לזהות לפי הטעם ‬ ‫את מותג נייר הטואלט שהוא מחזיק.‬
‫הבלבול על פניו של ברוס ויליס ‬ ‫מפנה מקום לגועל עמוק.‬
‫הוא מכניס את האצבע לאוזן‬ ‫כי הוא לא מאמין לתרגום שהוא שמע עכשיו.‬
‫יורגן נכנס.‬
‫יורגן הוא מהנדס אזרחי בן 45 מדרום גרמניה.‬
‫הצליחו לשכנע אותו בחדר ההלבשה‬ ‫בתחנונים לא להצטלם במכנסי רכיבה קצרים.‬
‫הם ניהלו איתו משא ומתן,‬ ‫ועכשיו הוא לובש מכנסיים‬
‫שבאמצעות רוכסן, אפשר...‬
‫להתאים את האורך שלהם.‬
‫הקהל חושב, "יורגן, מה קרה?"‬
‫אתה מופיע בטלוויזיה למשך שלוש דקות.‬
‫מה התוכנית? בצד אחד...‬
‫מכנסונים, בצד השני, מכנסי שלושת רבעי?‬ ‫מה אתה מנסה להגיד לנו?‬
‫על ראשו, יורגן מרכיב משקפי שחייה כהים‬
‫שעליהם מודבקים שני גלילי נייר טואלט זעירים‬
‫כדי שאנשים שצופים בבית בלי קול‬
‫או אנשים שפשוט לא מבינים הרבה באופן כללי‬
‫ידעו מה באמת חשוב בחייו של יורגן.‬
‫תומאס וברוס דנים בשאלה,‬ ‫"הוא יצליח לעשות את זה או לא?"‬
‫תומאס אומר, "כמובן! הוא מפילינגן-שוונינגן.‬
‫אם מישהו יכול לזהות נייר טואלט לפי הטעם, ‬ ‫זה יורגן!"‬
‫ברוס ויליס אומר, "לא, הוא לא יצליח.‬
‫פשוט תנו לי ללכת מכאן. ‬ ‫בבקשה. תעשו שזה יפסיק. לא."‬
‫יורגן אוכל באומץ ‬ ‫גליל אחר גליל של נייר טואלט.‬
‫כמובן שהוא מצליח לזהות.‬
‫וכעונש, בסוף התוכנית, תומאס גוטשאלק‬
‫סוטר לברוס ויליס שלוש פעמים ישר בפנים‬
‫עם דג פורל מת.‬
‫וזאת הייתה התוכנית "מתערב ש...?"‬ ‫היא הייתה הדבר הכי מגניב בעולם.‬
‫הרבה יותר מגניבה מקריאה.‬
‫כילדה, תמיד הייתי בטוחה‬
‫שיום אחד אהיה תומאס גוטשאלק. ‬ ‫זה היה החלום הכי גדול שלי.‬
‫רציתי שיהיה לי שיער כמו לתומאס גוטשאלק,‬ ‫פוזה כמו של תומאס גוטשאלק.‬
‫רציתי להופיע בטלוויזיה.‬
‫ואז הופעתי בטלוויזיה, ואני...‬
‫לפעמים עדיין מופיעה בטלוויזיה, אבל...‬
‫מאחורי הקלעים בטלוויזיה, זה תמיד המצב‬
‫שבכל חדר יש בערך שני אנשים יותר מדי‬
‫שנשרו מלימודי התואר בסוציולוגיה מאוחר מדי.‬
‫וכל שיחה היא משעממת.‬
‫ולכן החלטתי לעשות תוכנית משלי.‬
‫צילמתי ביחד עם עמיתי, תומאס שפיצר,‬ ‫תוכנית יוטיוב.‬
‫הייתה לי תוכנית לייט נייט ‬ ‫בסלון הדירה שלי בקלן.‬
‫חשבתי, "את מי אוכל להזמין כאורח?" כי...‬
‫צריך אורחים.‬
‫בטווח ארוך, זאת נראית כמו בעיה נפשית‬
‫אם את מדברת רק עם כיסא ריק כל הזמן.‬
‫פניתי לאנשים שאני חושבת שהם מגניבים.‬ ‫חשבתי איזה אנשים הם מגניבים, לדעתי.‬
‫אני חושבת שאנקה אנגלקה ממש מגניבה.‬ ‫היא שחקנית מוכשרת ומצחיקה.‬
‫שאלתי אותה, "היי, אנקה. תרצי לתמוך בי?‬
‫בואי אליי הביתה. אנחנו לא יכולים לשלם, ‬ ‫אבל יש לנו "אם אנד אם".‬
‫אין לך שום השפעה על העריכה, לצערי.‬ ‫כל הזכויות נשארות שלנו.‬
‫את מעוניינת?"‬
‫אנקה אנגלקה אמרה ‬ ‫שהיא לא יכולה לתאר לעצמה שזה מתאים.‬
‫חשבתי, "חבל לך שיש לך דמיון כל כך חלש."‬
‫האפשרות השנייה הייתה ברברה שונברגר.‬
‫ברברה שונברגר היא מנחת טלוויזיה‬ ‫חביבה מאוד ובעלת נוכחות מרשימה.‬
‫יש לה שיער בלונדיני ארוך‬ ‫ועיניים כחולות ממש גדולות.‬
‫היא תמיד נראית קצת מופתעת, ככה...‬
‫כאילו היא לא ממש מאמינה ‬ ‫שהיא שוב מופיעה בטלוויזיה.‬
‫כאילו שהיא מחפשת משהו,‬
‫אולי עדשת מגע שהלכה לאיבוד בעין שלה,‬
‫או במחשבה.‬
‫וברברה שונברגר לא הגיבה בכלל.‬
‫אז חשבתי שאם אף אחד‬ ‫לא רוצה להשתתף בתוכנית שלי,‬
‫אני פשוט אזמין בעלי חיים.‬
‫כי הדבר הטוב בבעלי חיים הוא‬ ‫שיש להם מעט מאוד זכויות.‬
‫לבעלי חיים יש כל כך מעט זכויות‬ ‫שבעוד עשר שנים,‬
‫אנחנו כחברה נתבייש‬
‫כמה מעט ניצלנו אותם ‬ ‫בתקופה שבה עוד היו להם כל כך מעט זכויות.‬
‫התקשרתי לסוכנות כישרונות ‬ ‫ של בעלי חיים בקלן:‬
‫"אנגליקה: בעלי חיים לסרטים"‬ ‫יודעים מיד שמדובר במקצוענית.‬
‫אתם יודעים מי זאת: אנגליקה.‬ ‫אתם יודעים מה היא עושה: בעלי חיים לסרטים.‬
‫ואנגליקה...‬
‫אנגליקה הייתה בת קלן טיפוסית‬ ‫והם מדברים בניב "קלש".‬
‫אפילו לא ידעתי שזה אמיתי לפני שעברתי לכאן.‬
‫קלש תמיד נשמע כמו...‬
‫כאילו שהלשון עדיין שיכורה, ‬ ‫אבל הגוף כבר בעבודה.‬
‫"זה בא כמו שזה בא." "זה תמיד הסתדר."‬
‫אף אדם אינטליגנטי לא חושב ככה.‬
‫אף אחד לא עומד במעבדה כימית וחושב,‬
‫"זה תמיד הסתדר".‬
‫ליתיום, מים, "זה תמיד הסתדר."‬
‫ושאלתי את אנגליקה.‬
‫שאלתי כמה יעלה לשכור אווז?‬
‫אני מעוניינת לשכור אווז,‬
‫להביא אותו לסלון שלי ‬ ‫כדי לראיין אותו לוכסן להעליב אותו.‬
‫מצב הרוח של אנגליקה השתנה בבת אחת.‬ ‫בת חבל הריין העליזה נעלמה.‬
‫היא התחילה לדבר אחרת. היא אמרה, "תקשיבי!"‬
‫השתגעת?!‬
‫אווז? ככה אנשי קלן מדברים כשהם כועסים.‬
‫הם דוחפים בתוקפנות את ההברה הראשונה‬
‫ונסוגים אחור באימה ‬ ‫עם ההברה השנייה: "תקשיבי!"‬
‫"השתגעת?!"‬
‫הכי טוב לנשוף כשדוחפים קדימה‬
‫ולשאוף כשנסוגים לאחור: "השתגעת?!"‬
‫"אווז?!"‬
‫אם דיסני היה עושה סרט הנפשה‬ ‫על מפוח עם בעיות תוקפנות,‬
‫הוא היה מדבר בדיוק כמו אנגליקה.‬
‫שאלתי, "מה הבעיה עם אווזים?"‬
‫היא אמרה, "את לא יודעת‬ ‫מה החוק הראשון של עסקי השעשועים?"‬
‫בלי אווזים על הסט! אווזים דופקים הכול!‬
‫ואז היא ניתקה. בחיים לא שמעתי על זה.‬
‫מיד חיפשתי בגוגל: "אווז דופק הכול."‬
‫נתקלתי בשעות של חומרי וידאו.‬
‫של אווזים ‬ ‫ששברו את זרועותיהם של ילדים בני ארבע.‬
‫ואם אתם יודעים את זה,‬
‫אם אתם יודעים את המידע הזה על אווזים,‬
‫אפשר לראות את זה אצל האווז. אווז...‬
‫נראה קצת כמו ברבור עלוב,‬
‫ברבור של רשת אר-טה-אל 2.‬
‫זה בכלל בסדר שאני צופה בזה?‬ ‫כמו מתבגר שמחפש צרות.‬
‫לעתים קרובות, ‬ ‫עומד ילד בן ארבע ברחוב בזמנו הפנוי.‬
‫לבני ארבע יש רק זמן פנוי.‬
‫אז בכל רגע נתון, ‬ ‫הוא עושה דברים של בני ארבע.‬
‫אני לא יודעת מה ילד בן ארבע עושה.‬ ‫אני לא חלק מהקהילה שלהם.‬
‫אבל זה ילד בן ארבע רטרו. ‬ ‫הוא עומד שם עם יו-יו.‬
‫אני בן ארבע!‬
‫אם מישהו ישאל, אני בן ארבע וחצי‬
‫רק אתמול הייתי בן ארבע, לא משנה!‬
‫ואז מגיע אווז,‬
‫באובר.‬
‫כי לאווזים לא אכפת ‬ ‫מעסקים קטנים או מהסביבה.‬
‫הוא מביט מהחלון, ‬ ‫רואה את בן הארבע ואומר, "סרגיי!‬
‫סרגיי, עצור!‬
‫זה ילד בן ארבע!‬
‫עכשיו יהיו צרות.‬
‫השעה עכשיו... צרות וחצי. תן לי לצאת.‬
‫האווז יוצא החוצה... תראו, הנה אווזים!‬
‫כן, כן, תצללו לתוך הריין, בטלנים.‬
‫טוב, בינתיים אני ממש מרוצה מהכול.‬
‫אם הייתם אומרים לי לפני חצי שנה,‬
‫"את תצלמי את התוכנית שלך,‬
‫ו-20 אווזים יחלפו ביעף לפי סימן,"‬ ‫הייתי אומרת, "לא נראה לי!"‬
‫ואז האווז יוצא מהאובר,‬
‫הולך בביטחון אל הילד בן הארבע,‬
‫שובר לו את הזרוע לו וחוזר לאובר.‬
‫הילד בן ארבע, בבכי, הוא לא ראה את זה מגיע.‬
‫הזרוע שלו היא עכשיו שק בשר ‬ ‫מלא בעצמות מרוסקות‬
‫שממנה מתנדנד יו-יו בעדינות ברוח.‬
‫אמו של הילד רואה את זה, ‬ ‫היא לא הבחינה באווז והיא חושבת,‬
‫"זאת אשמתו. הוא שיחק חזק מדי עם היו-יו."‬
‫היא מכה אותו מאחורי הראש.‬
‫האווז רואה את מעשה האלימות הזה,‬
‫הוא מרוצה ממנו, מדליק סיגריה‬ ‫ונותן לסרגיי דירוג חמישה כוכבים באובר.‬
‫וההתנהלות הזאת יותר מדי שלילית בשבילי.‬
‫אני לא צריכה את זה אצלי בבית.‬ ‫ אז התקשרתי שוב לאנגליקה ‬
‫ואמרתי, "אני מצטערת.‬
‫לא ידעתי שאווזים הם פסיכופתים. ‬ ‫זה משנה הכול.‬
‫אילו ציפורים אחרות יש לך?"‬
‫היא אמרה, "אשלח לך קאוץ."‬
‫אמרתי, "מעולה."‬
‫הייתי נואשת. לא ידעתי מה זה "קאוץ".‬
‫הקאוץ הוא...‬
‫בעל חיים מאכזב מאוד.‬
‫אין דרך אחרת לומר זאת. זה מתחיל במראה שלו.‬
‫קאוץ נראה כמו ינשוף ‬ ‫שרחצו אותו במים חמים מדי.‬
‫אם אתה משחק בחוץ ‬ ‫עם הינשוף שלך והוא מתלכלך,‬
‫נדבק לו מסטיק בנוצות. ‬ ‫אתה מנסה להוציא את המסטיק‬
‫עם חמאת בוטנים, עם מיונז, שום דבר לא עובד.‬
‫עכשיו יש לך פשוט ינשוף מלוכלך במסטיק, ‬ ‫ובנוסף בחמאת בוטנים ובמיונז.‬
‫אתה מחפש עצה בפורום עצות באינטרנט:‬
‫"אני זקוק לעזרה עם הינשוף המלוכלך שלי."‬
‫ובמקום שאנשים ייתנו לך עזרה,‬
‫אתה מקבל רק תגובות שנאה פסיביות-אגרסיביות,‬
‫"למה בכלל יצאת החוצה עם הינשוף שלך?‬
‫כולם יודעים שאסור ‬ ‫לעשות את זה עם ציפור מרהיבה כזאת!‬
‫אנשים כמוך הם מה שלא בסדר עם גרמניה.‬
‫וזאת הסיבה שאני מצביע ‬ ‫למפלגת "אלטרנטיבה לגרמניה."‬
‫ואתה חושב, "אלוהים, אני רק צריך ‬ ‫קצת עזרה עם הינשוף המלוכלך שלי."‬
‫אתה סוגר את המחשב הנייד,‬
‫קורא את התווית על הינשוף,‬
‫"שטיפה ביד בלבד," ואתה חושב:‬ ‫"שטיפה ביד? אני לא סבתא רבתא שלי!"‬
‫ואתה מכניס את הינשוף‬ ‫לזמן קצר למכונת הכביסה.‬
‫20 דקות בטמפרטורה של 90 מעלות.‬
‫ואז ינשוף יוצא החוצה, ופתאום, זה קאוץ!‬
‫והקאוץ יכול לעשות בדיוק שני דברים.‬
‫כל קאוץ יכול לעשות בדיוק שני דברים.‬ ‫ראשית, הוא יכול להיראות‬
‫כאילו הוא צופה‬ ‫בתחרות טניס שטוח מאוד ואיטי מאוד.‬
‫ושנית, הוא יכול להיראות‬ ‫כאילו הוא לא ממש בטוח‬
‫אם הכדור באמת נגע בקו או לא.‬
‫הקאוץ הגיע. עולה 400 אירו לשכור קאוץ.‬
‫בסצנה אחרת, תומאס ואני הזדקקנו...‬
‫בעצם, הזדקקנו לי, חשופת חזה.‬
‫הייתי אמורה להראות לרגע את החזה,‬ ‫אבל אם לצטט את תומאס, "רק באופן אירוני."‬
‫אמרתי, "לא… ‬
‫איך מישהי יכולה להראות ‬ ‫את החזה באופן אירוני?"‬
‫תומאס אמר, ‬ ‫"כן, אנשים לא צריכים לחשוב שזה מיני.‬
‫הם צריכים לצחוק."‬
‫ואני אמרתי, "לא, אני לא אעשה את זה.‬
‫אני אישה חזקה. אני לא אעשה את זה. ‬ ‫אני לא חושבת שזה נחוץ.‬
‫אני לא חייבת להראות‬
‫את העור שלי, את הגוף שלי, ‬ ‫רק בשביל למשוך צופים.‬
‫אני יודעת מה אני שווה ומה אני יכולה לעשות.‬ ‫זה לא נחוץ. אני קוראת לעצמי פמיניסטית.‬
‫אני לא אראה את החזה שלי."‬
‫אז…‬
‫התקשרתי לחשפנית.‬
‫כי זאת המשמעות של להיות אישה חזקה.‬
‫להיות אישה חזקה פירושו,‬
‫להכיר בנשים חלשות ככאלה‬
‫ולהבדיל את עצמך מהן‬ ‫בכך שיש לך יותר כסף.‬
‫דיברתי עם הסוכן של החשפנית בטלפון ושאלתי, ‬
‫"כמה עולה לקבל אישה‬ ‫שתראה את החזה שלה לרגע?‬
‫אל תדאג, זה רק אירוני!‬ ‫רק פעם אחת, מהר למעלה ולמטה.‬
‫לא נראה את הפנים שלה.‬
‫אין צורך לצמצם את האישה ללא צורך ‬ ‫רק לפנים שלה.‬
‫פשוט פעם אחת מהירה..."‬
‫הוא אמר "זה עולה 400 אירו."‬
‫אמרתי, "השתגעת?‬ ‫ב-400 אירו אני יכולה להשיג קאוץ.‬
‫והקאוץ לא רק חשוף חזה.‬ ‫הוא גם לא לובש מכנסיים.‬
‫ב-400 אירו, אני יכולה להשיג‬ ‫קאוץ עם ישבן חשוף‬
‫וחדור מוטיבציה‬ ‫שבחיים לא שמע את המילה 'איגוד'."‬
‫אז שאלתי שחקנית‬
‫אם היא רוצה לשחק חשפנית שמגלמת אותי.‬
‫והיא הסכימה לעשות זאת תמורת 50 אירו.‬
‫אז הנה לכם עצה לחיים קלים. ‬ ‫אם אתם צריכים לעשות משהו‬
‫שלא מתחשק לכם לעשות,‬ ‫פשוט תבקשו משחקנית‬
‫בסוף החודש, ‬ ‫"היי, אולי את מעוניינת לשחק מישהי‬
‫שעוזרת לי להחליף בגדים?"‬
‫הפסקתי לקחת גלולות.‬
‫דרך אגב, אני לא עושה מעברים היום,‬ ‫לא בשביל לבלבל אתכם.‬
‫אין לנו זמן למעברים.‬
‫אם למדתי משהו השנה,‬ ‫הוא שפשוט אין לנו זמן למעברים.‬
‫ואני גם מצטערת אם ציפיתם לשמוע ממני‬ ‫יותר ביקורת על המערכת.‬
‫אני לא מצטערת שלא העברתי ביקורת,‬
‫אבל אני חשה צער עליכם‬ ‫שאתם צופים במופע בידור‬
‫בשביל לשמוע מישהו מעביר ביקורת על המערכת.‬
‫אני חושבת שאתם יכולים ‬ ‫להעביר ביקורת על המערכת בקלות לבד בבית.‬
‫פשוט תקראו את העיתון ותחשבו לעצמכם,‬
‫"אוי, זאת המערכת שלנו.‬
‫איזו ערימת חרא.‬
‫לא, אני מעביר ביקורת על זה."‬
‫אז הפסקתי לקחת גלולות, ‬ ‫והלכתי לגינקולוג שלי.‬
‫הגינקולוג שלי הוא גבר זקן מאוד, לבן מאוד‬
‫והטרוסקסואל בטירוף.‬
‫חשבתי שזה ראוי ‬ ‫לתת למגזר הזה סיכוי בשוק העבודה.‬
‫יש לי חברות שזה מפריע להן.‬
‫הן שואלות, ‬ ‫"זה לא מוזר שיש לך גינקולוג גבר?‬
‫אין כאילו..."‬
‫"כאילו מה?"‬ ‫"כאילו..."‬
‫"סליחה?"‬ ‫"כאילו...‬
‫אווירה מינית בחדר?"‬
‫ולא! זאת אומרת…‬
‫קודם כל, ‬ ‫הוא כל כך זקן ששום דבר כבר לא ניכר אצלו.‬
‫זאת יותר כמו הרגשה, כמו אינטואיציה‬ ‫לגבי המצב הכללי.‬
‫שנית,, למה עדיף ללכת לגינקולוגית?‬
‫לא יכולתי להתמודד עם התחרות הזאת.‬
‫אם אישה מושכת ומשכילה מאוד‬ ‫תיכנס, תסתכל עליי ו… ‬
‫ושלישית, הוא מקצוען אמיתי.‬
‫שום דבר לא מערער אותו.‬
‫הוא משתמש רק במונחים טכניים.‬
‫הוא מדבר אליי רק בלטינית.‬ ‫אני אפילו לא מבינה הכול.‬
‫הוא איש זקן מציריך.‬ ‫הוא יכול לומר דברים ממש מטופשים,‬
‫אבל הוא לא עושה את זה. ‬ ‫הוא לא נכנס ואומר, "גברת ברוגר,‬
‫מה שלום המנושקלה?"‬
‫הייתי שמחה אם הוא היה אומר את זה! ‬ ‫אבל הוא לא. הוא מדבר איתי רק בלטינית.‬
‫השעה היא בערך תשע וחצי ביום רביעי בבוקר.‬
‫אני בלי מכנסיים ובלי תחתונים.‬
‫והאיש הזקן הזה מדבר אליי לטינית שוטפת ‬ ‫במשך חצי שעה.‬
‫בדיוק ככה אני מדמיינת דייט עם האפיפיור.‬
‫לא, אני לא חושב שהאפיפיור יצא איתי לדייט.‬
‫אני מבוגרת מדי ב-20 שנה.‬
‫ואישה.‬
‫הדבר הראשון ‬ ‫שאת צריכה לעשות אצל הגינקולוג...‬
‫זה יותר מידע עבור נשים צעירות מאוד.‬
‫הדבר הראשון שעלייך לעשות ‬ ‫הוא לתת דגימת שתן.‬
‫הייתי שם. הייתי חדורת מוטיבציה.‬ ‫אבל לא היה לי שתן לתת.‬
‫אני אף פעם לא הולכת למקום בפעם הראשונה ‬ ‫וחושבת לעצמי…‬
‫"האוטובוס יוצא בעוד שתי דקות, ‬ ‫השלפוחית שלי שלושת רבעים מלאה.‬
‫כדאי שאלך קודם לשירותים‬ ‫או שאביא את השתן איתי?‬
‫אולי מישהו שם ישמח לקבל אותו."‬
‫אני נכנסת, פקידת הקבלה נותנת לי כוס‬
‫ואומרת, "גברת ברוגר, ‬ ‫בבקשה תני לי דגימת שתן."‬
‫אני נכנסת לשירותים. אני מרגיש לחץ עצום.‬
‫אני מצליח לשדל את עצמי למלא רבע מהכוס.‬
‫קדימה, הייזל!‬
‫זאת עונת האספרגוס!‬
‫ואז אני שמה את הכוס בארון קטן.‬
‫יש ארון קטן שאפשר לפתוח מצד אחד‬
‫וגם מהצד השני, ‬ ‫כמו בתקופת הציפייה שלפני חג המולד.‬
‫אבל רק ליום אחד.‬
‫כל יום הוא חג המולד, ותמיד יש רק פיפי.‬
‫וכשאת פותחת את הארון מצד אחד,‬
‫את מתפללת שאף אחד ‬ ‫לא יפתח אותו מהצד השני בו זמנית.‬
‫גברת הובר, את עדיין מלמדת חלילית?‬
‫וזאת מרפאה טובה.‬
‫יש גם מרפאות בלי מערכת הארון הזה.‬
‫ואז את צריכה לצאת עם הכוס שלך,‬
‫לחלוף על פני כל מי שנמצא בחדר ההמתנה.‬
‫יש נשים שעושות את זה בביטחון רב.‬
‫זאת המטרה שלי בחיים,‬
‫להיות אחת מהנשים שפשוט יוצאות החוצה, ‬
‫יוצרות קשר עין.‬
‫שלום.‬
‫הבר פתוח!‬
‫ואז נכנסתי לחדר הבדיקה,‬
‫חדר עם מרצפות חרסינה קפוא. ‬ ‫הרופא שלי מסתכל עליי ואומר,‬
‫"שלום, גברת ברוגר. ‬ ‫בבקשה, תרגישי חופשי להתפשט."‬
‫"תרגישי חופשי," איזה משפט יפה.‬
‫איזה רעיון נחמד, "חופש".‬
‫אבל בעצם הוא רוצה ‬ ‫שאוריד את המכנסיים ואת התחתונים,‬
‫ובשבילי, אין לזה שום קשר לחופש.‬
‫מעולם לא הרגשתי ‬ ‫שהמכנסיים שלי מגבילים את החופש שלי.‬
‫אני אף פעם לא נמצאת בחדר עם גבר‬ ‫שאני לא מכירה וחושבת,‬
‫"אני מרגישה טוב.‬
‫אבל המכנסיים האלה…‬
‫הלוואי שיכולתי להוריד אותם!"‬
‫אם כבר, אני מעדיפה ללבוש יותר מכנסיים, ‬ ‫אבל זאת לא אופציה.‬
‫אני משתפת פעולה. אני שחקנית קבוצתית.‬
‫אם אשתף פעולה, זה ייגמר מהר יותר.‬
‫אני מורידה את המכנסיים ואת התחתונים.‬ ‫למעלה, תלבושת מלאה.‬
‫חולצה, סוודר, ז'קט,‬
‫משקפי סקי,‬
‫קסדה עם בקבוק בירה משמאל ומימין‬
‫עם הכתובת "אני אוהב את מינסוטה,"‬
‫וגרביים על הרגליים.‬
‫ואז אני צריכה לענות על שאלה קשה מאוד.‬
‫האם אני צריכה להוריד...‬
‫את הגרביים?‬
‫או שני צריכה לנעול שוב את הנעליים?‬
‫מצד אחד, להוריד את הגרביים‬ ‫אומר שאני רוצה שהוא ירגיש רגוע.‬
‫שהוא יחשוב שאני עושה את זה ברצון.‬
‫באתי לכאן בשביל הכיף.‬ ‫אני עושה את זה מרצוני החופשי.‬
‫אבל מה שתומך בהחלטה לנעול נעליים‬
‫זאת העובדה ‬ ‫שזוהי סיטואציה מקצועית עבור מישהו.‬
‫וזה פשוט נראה טיפשי לגמרי‬ ‫לא ללבוש מכנסיים או תחתונים,‬
‫אבל כן גרביים ומגפיים.‬
‫זה אומר, "היי! אני ממש בעניין.‬
‫אבל אין לי כל כך הרבה זמן."‬
‫אז עשיתי את הדבר היחיד ‬ ‫שנראה הגיוני במצב הזה.‬
‫הורדתי גרב אחת,‬
‫ונעלתי שוב את הנעל על הרגל השנייה.‬
‫ואז עמדתי שם קצת נטויה ואמרתי,‬ ‫"טוב, דוקטור,‬
‫אתה יכול להתחיל.‬ ‫בחיים שלי לא הרגשתי כל כך חופשיה." ‬
‫ואז זה מתחיל. אין צורך לבקש פעמיים.‬
‫את נשענת לאחור, קצת כמו אצל רופא השיניים.‬
‫אבל עם הרבה פחות התמקדות בפנים.‬
‫אחרת, את צריכה להחליף רופא.‬
‫אני מתכוונת לרופא השיניים.‬
‫והגינקולוג שלי נעשה פטפטן‬ ‫ברגע שהוא מתחיל לעבוד.‬
‫כשהוא מתחיל בבדיקה.‬
‫אני לא רוצה לנהל שיחת חולין במצב הזה.‬
‫אבל אני לא יודעת מה מותר,‬ ‫מה ייחשב כמו חציית גבולות.‬
‫אנשים אף פעם לא מדברים על זה בפומבי.‬
‫מותר לי...‬
‫מותר לי ללטף לו את הראש?‬
‫איי, איי, איי, פאפאסיטו...‬
‫אני לא יודעת למה אני מדברת ספרדית.‬
‫זה הדבר הכי קרוב ללטינית שאני מכירה.‬
‫מכיוון שיש לו מעט מאוד שיער,‬
‫הוא יכול לתת לך טושים לציור ‬ ‫כמו לילדים במסעדה.‬
‫ואז הוא הולך לקופסת המכשירים שלן.‬
‫יש לו סוג של ארגז כלים‬
‫שהוא קנה במכירה פומבית ‬ ‫בברית המועצות ב-1890.‬
‫הוא תמיד קר ב-14 מעלות מהטמפרטורה בחדר.‬
‫אני לא יודעת למה.‬
‫ואז הוא מוציא את המכשיר האהוב עליו.‬
‫המכשיר האהוב עליו הוא סוג של ברווז מתכתי.‬
‫לוחצים על הבטן שלו, ואז...‬
‫המקור נפתח.‬
‫היא לא באמת משמיע קול כזה.‬ ‫צריך לדמיין את זה.‬
‫אם תשמעו את הקול הזה כשבודקים אתכן,‬ ‫זה אומר שאתן חולות מאוד.‬
‫המקור נפתח. יש שינוי ביחס הרוחב-גובה‬ ‫מ-16 על תשע לארבע על שלוש.‬
‫וקודם כל, ‬ ‫הוא תמיד בודק את סליל הנחושת שלי.‬
‫כמו שאמרתי, הפסקתי לקחת גלולות.‬
‫אבל אני עדיין רוצה ‬ ‫להשתמש באמצעי מניעה,‬
‫וסליל נחושת הוא אמצעי מניעה אמין מאוד.‬
‫הוא בדיוק כמו שהשם אומר.‬ ‫זה רק סליל שעשוי נחושת.‬
‫וזה פועל כאמצעי מניעה כי זרע,‬
‫מסיבה כלשהי,‬
‫מבועת לגמרי מנחושת.‬
‫אני לא יודע למה. זה כמו שום נגד ערפדים.‬
‫וגם אני לא יודעת מי גילה את זה.‬
‫אולי בימי הביניים, היה נער מתבגר‬
‫שנהג לאונן על גגות כנסייה.‬
‫סליל נחושת מחזיק מעמד שבע שנים.‬
‫ואז את צריכה להחליף אותו.‬
‫אחרי שבע שנים,‬
‫הנחושת כבר לא מפחידה את הזרע.‬
‫אולי הסליל כבר כל כך בלוי‬ ‫שכבר לא מתייחסים אליו ברצינות יותר.‬
‫יש עליו גרפיטי וכתובות בכל מקום.‬
‫איזו שחלה מטורפת כרכה סביבו נייר טואלט.‬
‫וזאת הסיבה שלסליל יש חוט בתחתית.‬
‫והחוט, כך הסביר הגינקולוג שלי:‬
‫"גברת ברוגר, החוט צריך להיות באורך מסוים.‬
‫כי אם החוט קצר מדי,‬ ‫אי אפשר להוציא את הסליל."‬
‫אני לא יודעת מה עושים במקרה כזה.‬ ‫אני חושבת שפשוט מחכים יותר משבע שנים,‬
‫בתקווה להיכנס להיריון בכל מקרה, ‬ ‫כדי שהתינוק,‬
‫בדרכו החוצה…‬
‫מה שעלול להיות קטלני‬ ‫כי הגולגולת שלו עדיין לא התאחתה.‬
‫מה שאני רוצה לומר זה,‬ ‫שזה אמצעי מניעה מושהה מאוד.‬
‫אז סליל נחושת מחזיק מעמד שבע שנים‬ ‫בנוסף להיריון אחד.‬
‫"את יודעת, גברת ברוגר," ‬ ‫הגינקולוג שלי ממשיך להסביר.‬
‫"אסור שהחוט הזה גם יהיה ארוך מדי.‬ ‫אם החוט ארוך מדי...‬
‫זה עלול להפריע לך בחיי היומיום."‬
‫ואז חשבתי, "גבר,‬
‫איך אתה חושב שחיי היומיום שלי מתנהלים?"‬
‫או אולי...‬
‫שאלה טובה יותר, באיזה אורך החוט הזה?‬
‫על מה אנחנו מדברים? מטר ורבע?‬
‫זאת שיטת המניעה?‬
‫שאני פשוט עומדת שם עם חוט ארוך נורא‬
‫על רחבת הריקודים במועדון.‬
‫החוט רוטט עם המוזיקה.‬
‫כולם מסתכלים עליי וחושבים, "איכס."‬
‫מה היא, בלון?‬
‫איך סליל הנחושת יגביל את חיי היומיום שלי?‬
‫אני עדיין אוכל ‬ ‫לעשות ג'וגינג על החוף? מאחוריי...‬
‫החוט מתנפנף.‬
‫מלטף בעדינות את הקרסוליים ‬ ‫עם כוויות השמש של תיירים בריטים.‬
‫כשאני רוכבת על אופניים ‬ ‫עם סליל הנחושת שלי, אז...‬
‫החוט מרפרף ברוח.‬
‫הוא נוגע בחישורים.‬ ‫וכל הילדים בכפר אומרים, "היי,‬
‫שמעתם?‬
‫לא רק שלהייזל יש אמצעי מניעה הגיוני,‬
‫יש לה גם טוסטוס!"‬
‫בפנייה ימינה, החוט נתפס בחישורים.‬
‫אני עפה מעל הכידון.‬
‫האופניים בשיחים, הסליל לידם.‬ ‫ואני חושבת, "לא!‬
‫אופני הכביש היקרים שלי!"‬
‫חוץ מזה, אני בטח אכנס להיריון אחר הצהריים.‬
‫"תפסיקי לדבר מיד.‬
‫מה שאת אומרת דוחה לחלוטין,"‬
‫הגינקולוג שלי קוטע אותי.‬
‫"אני מפציר בך. ‬ ‫זוהי סיטואציה מקצועית רצינית.‬
‫התרחישים שתיארת הם במקרה הטוב סלאפסטיק."‬
‫"ברור שלא", הוא אמר.‬
‫יש מרווח של כמה מילימטרים,‬
‫לכל היותר סנטימטר, תלוי במיקום שלו.‬
‫אם החוט הזה ארוך מדי,‬
‫זה עלול להפריע לשותף שלי ‬ ‫בסיטואציה אינטימית מאוד.‬
‫וחשבתי שזה ממש נוגע ללב.‬
‫שהוא דואג‬
‫לרווחתו האינטימית של גבר ‬ ‫שאני בכלל לא מכירה.‬
‫אבל אז חשבתי, "רגע. זאת שנת 2020.‬
‫אני לא יכולה לדבר על להיות אישה חזקה,‬
‫להשתמש בכפילה לשדיים באינטרנט‬ ‫ולהתבייש בחוט שלי."‬
‫אני חושבת שהגיע הזמן לומר, "אתם יודעים מה?‬
‫אני עומדת מאחורי החוט שלי. ‬ ‫אם זאת ההחלטה שלי‬
‫שיהיה לי קצת יותר חוט לראווה,‬
‫אולי להשחיל עליו שניים-שלושה חרוזי זכוכית,‬
‫כרטיס שחקן של אוליבר קאן...‬
‫אם זה מה שאני רוצה, אז זאת זכותי."‬
‫אני מזדקנת.‬
‫מלאו לי 26 שנה.‬
‫זה לא כל כך זקן, אבל בשבילי זה שיא.‬
‫אני לא מבחינה בכך שאני מזדקנת.‬
‫אני מבחינה בזה אצל ההורים שלי.‬ ‫ההורים שלי הולכים ומזדקנים.‬
‫הם לא באמת כל כך זקנים, אבל...‬
‫ההורים שלי נמצאים עכשיו בנקודה שבה...‬
‫אם הם קונים רהיט יקר,‬
‫הייתי רוצה שתהיה לי זכות לומר איזה.‬
‫יש בינינו קשר טוב.‬ ‫אני רואה אותם אחת לכמה חודשים.‬
‫בכל פעם שאני רואה אותם,‬ ‫תמיד יש משהו חדש שהם לא יכולים לעשות יותר.‬
‫אבל הם לגמרי נרגשים.‬
‫ההורים שלי עומדים להיות סבים.‬ ‫אחי הבכור עומד להיות אב.‬
‫ההורים שלי לא מאמינים. הם כל כך נרגשים.‬
‫גיליתי שההורים שלי אוהבים ילדים.‬
‫ולילד הזה כבר מרשים לעשות‬ ‫יותר ממה שלמישהו מאיתנו הרשו לעשות.‬
‫אין חוקים, רק אהבה וממתקים.‬
‫ברגע שהוא ייוולד,‬
‫הוא יזכה לגור בקומה העליונה בבית של הוריי.‬
‫זה החדר היחיד עם חדר אמבטיה פרטי.‬
‫אימא שלי בטוחה ‬ ‫שהתינוק הזה צריך חדר אמבטיה משלו.‬
‫ואני חושבת, לא.‬
‫בשלוש השנים הראשונות‬ ‫תינוק לובש חיתול בכל מקרה.‬
‫החיתול הוא חדר האמבטיה שלו.‬
‫אם אתה לובש חיתול, תמיד יש לך...‬
‫יש לי חדר אמבטיה כאן.‬
‫אתה רוצה דגימת שתן, דוקטור?‬
‫אין בעיה!‬
‫עכשיו ידחו אותו ממעמדי כתינוקת של המשפחה.‬ ‫עד עכשיו הייתי הצעירה ביותר. אבל כבר לא.‬
‫זה לא כל כך רע כמו שחשבתי שזה יהיה.‬
‫אני מנסה לנצל את זה.‬ ‫אני מנסה להיות בוגרת יותר.‬
‫אני מנסה להעריך מחדש‬ ‫את מערכת היחסים שלי עם הנאה.‬
‫למבוגרים יש מערכת יחסים מוזרה עם הנאה.‬
‫אני חושבת שמבוגרים יכולים ליהנות‬ ‫מבלי להרגיש תחושת עונג.‬
‫יריד ימי הביניים, למשל, ‬ ‫הוא אירוע בוגר מאוד.‬
‫אולי הייתם פעם ביריד ימי הביניים.‬
‫אתם מגיעים לשם, זה שדה רמוס נרמס בסאארלנד.‬
‫אתם חושבים, ‬ ‫"שמעתי הרבה דברים שליליים על המדינה הזאת,‬
‫אבל זה אפילו יותר מחורבן ‬ ‫מכל מה שיכולתי לדמיין.‬
‫איפשהו עומד איזה בחור בשם ביורן‬ ‫במכנסי טייטס ותלבושת של פעמון, ‬
‫ומנגן על איזה כלי נשיפה מוזר‬ ‫וכולם שואלים את עצמם:‬
‫"האם ביורן חולה נפש ‬ ‫או שהוא סטודנט ללימודי תרבות גרמניה?"‬
‫לא משנה איפה או מתי, ביריד ימי הביניים,‬
‫תמיד הפסיק לרדת גשם‬ ‫בדיוק שלוש שעות קודם לכן.‬
‫יש מרק בלחם, ובמקרה הטוב,‬ ‫כולם נהנים באופן ביניימי.‬
‫כל האנשים שם מושכים באופן ביניימי.‬
‫כולם שם בגיל הביניים.‬ ‫לכן קוראים לזה יריד ימי הביניים.‬
‫כי אין לו שום קשר לימי הביניים האמיתיים.‬
‫זה היה יכול להיות נהדר אם היה אזור מסוים‬
‫שבו מתקיימים ימי הביניים האמיתיים. ‬ ‫הייתי מגיעה לשם…‬
‫אני לא יודעת אם המערכת החיסונית שלי ‬ ‫תעמוד במשימה.‬
‫אני אישה. אני לובשת מכנסיים.‬
‫נושא שנוי במחלוקת, בוודאי יערפו את ראשי.‬
‫איזו סבתא שוכבת שם בקיא שלה, גוססת.‬ ‫הגיע הזמן. היא כבר בת 39. וזה…‬
‫זה היה יכול להיות מעניין,‬ ‫אבל כמו שהירידים האלה עכשיו, ‬
‫אף אחד לא זקוק להם ולא רוצה לבקר בהם.‬
‫אפילו מישהו מימי הביניים האמיתיים ‬
‫לא היה רוצה לבקר ביריד ימי ביניים מודרני.‬
‫אם הייתה לנו מכונת זמן,‬ ‫והיו משגרים מישהו מימי הביניים האמיתיים‬
‫לסאארלנד של שנת 2020,‬
‫הוא היה יוצא ממכונת הזמן ואומר, ‬ ‫"מה זה? מה קורה פה?"‬
‫בעצם הוא מדבר קצת אחרת. הוא מימי הביניים.‬
‫"עלמתי הנאווה, מה ההמולה כאן?"‬
‫הוא מדבר כמו שווייצרי שנפגע ממכונית.‬
‫הוא נפגע מטויוטה פריוס ‬ ‫שנסעה במהירות של פחות מחמישה קמ"ש.‬
‫הוא לא שמע אותה מתקרבת.‬
‫מה? מרק בלחם? לא היה לנו שום דבר כזה.‬
‫מאיפה אתם מקבלים את המידע שלכם?‬
‫לחשוב שהיה לנו גישה למוצרי דגנים‬
‫שנהגנו לגלף מהם מערכות כלים משעשעות.‬
‫לא, לא היה לנו כלום מה לאכול, ‬ ‫או מרק או לחם.‬
‫ולכל אחד מאיתנו הייתה בדיוק קערה אחת ‬ ‫שגילפנו מעמוד השדרה של סבא שלנו.‬
‫ואם הקערה נשברה, גווענו ברעב.‬
‫חשבתי שאם אני לא יכולה ליהנות כמו מבוגרים,‬
‫אז לפחות אני רוצה לא ליהנות כמו מבוגרים.‬
‫כי מבוגרים יכולים לעשות את זה ממש טוב.‬ ‫כאילו, להימנע במודע מהנאה.‬
‫להיות הגיוניים.‬
‫לאסוף קבלות.‬
‫לקזז דברים מתשלום המס שלהם.‬
‫אני תמיד צריכה להיזהר ‬ ‫איפה אני מדברת על הנושאים האלה.‬
‫לפני שלושה חודשים ‬ ‫הופעתי בדרייב-אין בשטוטגרט.‬
‫הייתי כמעט פורנוגרפית בחלק הזה.‬
‫כן. קדימה, תקזז את זה.‬
‫תכי אותי עם הצהרת ההון שלך, ילדה!‬
‫נדל"ן הוא גם עניין שמבוגרים מתחרפנים ממנו.‬
‫לדעתי, נדל"ן ממש משעם.‬ ‫נדל"ן לא יכול לעשות כלום.‬
‫נכסי דלא ניידי הם לגמרי לא ניידים.‬
‫צריך ממש להתענג על זה,‬ ‫כמה מעט נדל"ן יכול לעשות.‬
‫כל נדל"ן יכול לעשות ‬ ‫שני דברים פחות מאשר קאוץ.‬
‫ואתה לא רוצה שהנדל"ן שלך יעשה יותר מדי.‬
‫אתה רק רוצה שהוא יהיה שם‬ ‫ועדיין יהיה שם בעוד 30 שנה.‬
‫כך שבעוד 31 שנה תוכל לומר,‬ ‫"גיזלה, זה טוב..." היי!‬
‫זה בטח היה מישהו משוואביה...‬
‫אתה לא רוצה שהנדל"ן שלך יעשה יותר מדי.‬
‫רק שהוא יהיה שם‬ ‫ועדיין יהיה שם בעוד 30 שנה.‬
‫כך שבעוד 31 שנה תוכל לומר,‬
‫"גיזלה, טוב שקנינו את זה פעם.‬
‫לא היה לנו כסף אז.‬
‫עכשיו יש לנו יותר מדי, ובקרוב נמות."‬
‫זה החלום הגרמני.‬
‫וזה גם החלום שלי.‬
‫הלכתי לבנק ושאלתי אותם ‬ ‫אם הם יכולים לקנות לי נדל"ן.‬
‫כי אף אחד לא יכול לקנות נדל"ן בכסף שלו.‬
‫אולי בשווייץ, משם אני באה.‬
‫יש שם אנשים שפשוט יכולים לקנות בית כזה.‬
‫הם כל כך עשירים. יש להם כישורים אחרים.‬
‫הם חיים בעולם מקביל.‬ ‫הם יכולים להקיש באצבעות שלהם ככה.‬
‫והנה מגיעה למבורגיני‬
‫ונותנת להם מציצה.‬
‫לא ידעתי שלמבורגיני יכולה לעשות את זה.‬
‫כן, זאת מכונית היברידית.‬
‫אבל אם אנשים נורמליים‬ ‫רוצים לקנות משהו יקר באמת,‬
‫הם צריכים ללכת לבנק ולהגיד, "היי, בנק,‬
‫שמעתי שיש לכם הרבה כסף.‬
‫לי אין כל כך הרבה כסף.‬ ‫תוכלו, בבקשה, לתת לי קצת כסף?‬
‫אני אחזיר לכם, אני נשבע."‬
‫הלכתי לדויטשה בנק.‬
‫טוב, לא לדויטשה בנק עצמו, ‬ ‫אלא לבנק בגרמניה. יש לי סטנדרטים.‬
‫חשבתי...‬
‫אני אלך לבנק גרמני‬
‫כי אני גרה חצי מהזמן בשווייץ‬
‫ובשאר הזמן בגרמניה.‬
‫אם מישהו ממס ההכנסה צופה במופע,‬
‫אני גרה 55 אחוז מהזמן בשווייץ.‬
‫אבל חשבתי שאלך לבנק גרמני.‬
‫כי בנק גרמני הוא כמו ‬ ‫בנק אימונים לבנק אמיתי.‬
‫בנק שווייצרי מאיים מאוד. הכול עשוי משיש.‬
‫הרצפה, הקיר, הצמחים, העובדים. ‬ ‫הכול עשוי משיש.‬
‫ובנק גרמני הוא יותר כמו...‬
‫מרכז נוער.‬
‫את נכנסת. בפינה יש ספה שמישהו תרם.‬
‫את חושבת, "טוב, אתם יכולים להיפטר ממנה.‬
‫יש עליה כתם שזז. אני לא יושבת על זה."‬
‫וקשה לומר מה אני מעדיפה.‬
‫שהבנק יהיה הרבה יותר יפה‬ ‫מהדירה שאני רוצה לגור בה,‬
‫או שהבנק יהיה כל כך מרופט‬ ‫שאני בחיים לא ארצה לעבור לגור בו.‬
‫אם הבנק יפה מדי, אז אני חושבת‬
‫שהאנשים שעובדים שם ייקחו ממני ‬ ‫יותר מדי כסף על העבודה שלהם.‬
‫אבל אם הבנק מרופט מדי,‬
‫אני לא יודעת אם האנשים שם ‬ ‫באמת יודעים איך לטפל בכסף.‬
‫שמתי לב שגרמניה ושווייץ שונות מאוד.‬
‫אני חושבת שהמדינות שונות מאוד.‬
‫כי האנשים שם שונים מאוד.‬
‫אנשים לעתים קרובות מעמידים פנים ‬ ‫שזאת פחות או יותר אותה מדינה.‬
‫הגרמנים מעמידים פנים ששווייץ‬
‫היא רק עוד שק טחורים שמתנדנד מבוואריה.‬
‫והשווייצרים לפעמים מדברים על גרמניה‬ ‫כמו על הקנטון הגדול.‬
‫כאילו גרמניה היא‬ ‫מדינת המחוז השווייצרית הגדולה ביותר,‬
‫שזה לגמרי מגלומני.‬
‫לקרוא לגרמניה הקנטון הגדול‬
‫זה כמו מלנומה שהולכת לרופא, ‬
‫ואומרת, "דוקטור, אני מודאגת.‬
‫יש לי שק לבן ענק על הגב.‬
‫בבקשה תעזור לי.‬
‫אני לא עומדת בזה. הוא מתחיל לדבר."‬
‫אבל גרמניה ושווייץ שונות מאוד‬
‫כי השווייצרים מנומסים מאוד.‬
‫אני לא חושבת שהשווייצרים נחמדים יותר,‬ ‫אבל הם הבינו,‬
‫שכל עוד הם מנומסים, ‬ ‫כל שיחה תסתיים במהירות.‬
‫אם תגיד, "צהריים טובים!" השני יענה,‬
‫"צהריים טובים!" בזה זה נגמר.‬
‫אבל אם שווייצרי אחד יגיד,‬
‫"צהריים טובים!" והשני יענה,‬
‫"זין על אימא שלך, בן זונה."‬
‫אז יש צורך בהסברים.‬ ‫הוא יצטרך להצדיק את דבריו.‬
‫ההבדל הזה במנטליות מתבטא באופן הטוב ביותר‬
‫כשמישהו עומד בדרך. כשזה קורה בשווייץ,‬
‫שווייצרי אחד עומד כאן, והשני לידו.‬
‫הראשון רוצה לעבור ואומר, "תסלח לי."‬
‫צריך להתכופף קצת ולהזדעף ככה.‬
‫"תסלח לי."‬
‫והגרמני, באותו מצב אומר, "זהירות!"‬
‫ושניהם עובדים!‬
‫שני פתרונות שונים מאוד לאותה בעיה בדיוק.‬
‫השווייצרי אומר, "תסלח לי."‬
‫כלומר, "תסלח לי על אשמתי."‬
‫אני מודע לאשמה שרובצת עליי‬
‫כי אני קיים כאן, ואתה קיים שם.‬
‫והייתי רוצה לחלוף על פניך אם זה אפשרי.‬
‫בבקשה, תעשה שזה יפסיק. זה ממש לא נעים.‬
‫תסלח לי!‬
‫והגרמני אומר, "זהירות."‬
‫כדי שהוא יהיה מכוסה מילולית למטרות ביטוח.‬
‫אפשר לראות את זה גם בכבישים המהירים.‬ ‫בשווייץ, בכביש המהיר,‬
‫המצב בטוח ובכל זאת קצת מלחיץ,‬ ‫מותר לנסוע במהירות של עד 120 קמ"ש. ‬
‫אם תיסעו במהירות 3 קמ"ש יותר, יתפסו אתכם.‬
‫ובסכום של הדוח תוכלו לקנות בית ‬ ‫במקלנבורג מערב פומרניה."‬
‫זה לא כל כך הרבה, אבל זה די הרבה.‬
‫אמרתי את זה פעם, ‬ ‫ובחור ממקלנבורג מערב פומרניה היה בקהל.‬
‫הוא בכלל לא חשב שזה מצחיק.‬
‫אחר כך, הוא כתב לי‬ ‫הודעה ממש זועמת באינסטגרם,‬
‫"עלייך להתעדכן במחירי הנדל"ן ‬ ‫במקלנבורג מערב פומרניה."‬
‫אז עשיתי את זה.‬
‫ובקיצור, יש לי ארבעה בתים עכשיו.‬
‫ובכביש המהיר הגרמני, ‬ ‫אפשר לעשות פחות או יותר מה שרוצים.‬
‫זה כמו משחק מחשב, אבל כולם יודעים‬
‫בעמקי ליבם, "טוב, חיים רק פעם אחת."‬
‫בשלב מסוים, ‬ ‫רואים תמרור שלפיו אין מגבלת מהירות.‬
‫כשראיתי את התמרור הזה בפעם הראשונה,‬ ‫לא ידעתי איך לעבד את המידע הזה.‬
‫שום דבר לא מופיע על התמרור.‬
‫למה "שום דבר" צריך תמרור?‬
‫ושום דבר מחוק בחמישה קווים. מה זה אומר?‬
‫זה אומר, "תשכחו מכל מה שאתם יודעים.‬
‫אין יותר חוקים. תשכחו מהכול חמש פעמים.‬
‫תעשו מה שבא לכם. אתם יכולים לנהוג עם התחת.‬ ‫הקאוץ יכול לשבת מאחורי ההגה.‬
‫הכביש המהיר השווייצרי‬ ‫הוא כמו משפחה הגונה ומגוננת מאוד,‬
‫שתמיד אוכלת ארוחת ערב בדיוק בשש וחצי.‬
‫הטלוויזיה כבויה.‬
‫הרדיו לא עובד.‬
‫כולם מחזיקים ידיים.‬
‫תודה, יוליה, שערכת את השולחן.‬
‫תודה, אבא, שחתכת את השעועית.‬
‫האימא קוראת לאבא "אבא",‬ ‫כדי לא לבלבל את הילדים.‬
‫כדי שהילדים לא יחשבו, "רגע! מי זה אורס?"‬
‫והכביש המהיר הגרמני‬ ‫הוא יותר כמו אם יחידנית,‬
‫אם יחידנית מתוסכלת, למודת סבל ומותשת‬
‫לשמונה ילדים,‬
‫שלוקחת אותם פעם בשנה לאירופה-פארק.‬
‫ואז נותנת להם לצאת מהמכונית ‬ ‫בבוקר וצועקת אחריהם…‬
‫"בשעה שש אנחנו נפגשים בחניון אף!‬
‫מי שלא יגיע בזמן,‬ ‫יצטרך להגיע הביתה ברגל!"‬
‫ובסתר, היא נרגשת מהרעיון‬
‫שאולי שניים או שלושה מהם‬
‫לא יגיעו.‬
‫ובכל בוקר, ‬ ‫כשאנשים נשלחים לכביש המהיר הגרמני,‬
‫ואומרים, "בסדר, תעשו מה שבא לכם.‬
‫וואו. קנית את המכונית כאן?‬ ‫היא מהירה, קדימה, תן גז."‬
‫וכולם פשוט הולכים על זה.‬
‫בראש נוסעות בדרך כלל ‬ ‫מרצדס מפרבר ליד שטוטגרט ‬
‫ואאודי מפרבר סמוך למינכן‬
‫שמתחרות במרוץ של 300 קמ"ש,‬
‫מתנגשות באופן קטלני, גורמות לתאונת דרכים,‬
‫שבגללה נוצר פקק תנועה בשאר הכביש המהיר.‬
‫מה שמבטיח שכל האחרים‬
‫לא יוכלו לנסוע כל כך מהר כמו שהם רוצים.‬
‫וזה בתורו, מציל את חייהם.‬
‫וזאת הסיבה שהמערכת הזאת מתפקדת.‬
‫אז בכל בוקר, פשוט מקריבים שני אנשים‬
‫לאלי הכביש המהיר הגרמני.‬
‫ובשווייץ,‬
‫פשוט אין לנו מספיק אנשים לעשות דבר כזה.‬
‫אז הלכתי לבנק גרמני.‬
‫וחשבתי שזה הרגע הכי בוגר בחיי.‬
‫מעולם לא הייתי בוגרת יותר מאשר ביום‬
‫שבו הלכתי לשני בוגרים אחרים‬
‫שאינם הוריי כדי לבקש מהם כסף.‬
‫העברתי את כל הבוקר בהכנות.‬
‫ניסיתי להתנהג כמו ‬ ‫האדם הכי בוגר שאני מכירה.‬
‫ניסיתי להיות אבא שלי.‬
‫ולומר רק משפטי אבא:‬
‫"אחרי שש בערב אין יותר נקניק סלמי!‬
‫אני האבא!‬
‫איפה הטלטקסט?"‬
‫אבא, זה אייפד.‬ ‫-לא אכפת לי. איפה הטלטקסט?‬
‫חשבתי להיכנס לשם ככה: "שלום, תנו לי כסף!‬
‫הסכם הלוואת בנייה. אני יודעת מילים!‬
‫איפה השועל המחורבן מהפרסומת?"‬
‫ככה דמיינתי את עצמי מדברת.‬
‫אבל ברגע שהרגל שלי עברה ‬ ‫מעל מפתן הבנק בקלן,‬
‫בכל מקום היו שטיחים,‬
‫השיש של נורדריין-וסטפאליה.‬
‫באותו רגע, חזרתי להיות בת שש וחצי.‬
‫לא זיהיתי את הקול שלי. נופפתי.‬
‫על אף שהאנשים עמדו במרחק מטר ממני.‬
‫אני רק עשיתי להם את זה. הם הסתכלו עליי.‬
‫שלום.‬
‫את לגמרי לבד כאן?‬
‫כן.‬
‫אני...‬
‫שמעתי שיש להם ערימות של כסף.‬
‫ולי אין כל כך הרבה כסף, וחשבתי‬
‫שאולי תוכלו לתת לי קצת כסף. ‬ ‫ואז אני אחזיר לכם אותו, אני נשבעת.‬
‫מה את רוצה לקנות עם כל הכסף הזה, מותק?‬
‫אני רוצה לקנות נדל"ן ‬
‫כי לאחי הבכור יש נדל"ן, ‬
‫והוא אומר שזה ממש מגניב.‬
‫אחיך הבכור הוא שכיר, נכון?‬
‫הוא אמין מאוד.‬
‫הוא תמיד מסדר את השולחן שלו במשרד ‬ ‫בימי רביעי.‬
‫וכשהוא חוזר מהעבודה ביום שישי, ‬
‫הוא מוציא את המנדרינה מהתיק שלו‬
‫אם הוא לא אכל אותה.‬
‫אין לו גוש חום נוזלי בתיק ביום שני בבוקר‬
‫שגורם לכולם לשאול,‬ ‫"למה יש סירחון כזה במסדרון כאילו...‬
‫כי אחיך לא אכל ‬ ‫את המנדרינה המחורבנת שלו!"‬
‫טוב אז אני לא רוצה יותר לקנות נדל"ן.‬
‫אני לא מאמינה‬
‫שגברים יכולים לעשות יותר מנשים,‬ ‫או שנשים יכולות לעשות יותר מגברים.‬
‫אני חושבת שיש מעט מאוד הבדלים בין המינים.‬
‫אני חושבת שההבדל העיקרי בין גברים לנשים‬
‫הוא שהכיסים במכנסי נשים‬
‫הם הרבה יותר קטנים מהכיסים במכנסי גברים.‬
‫בכיס מכנסיים של אישה...‬ ‫שום דבר לא נכנס פנימה!‬
‫זה כמו קדימון לכיס.‬
‫בקיץ הזה, כיס אחד... כבר נגמר.‬
‫שום דבר לא נכנס.‬ ‫את יכולה להכניס את קצות האצבעות שלך.‬
‫זה טוב אם קצות האצבעות שלך תמיד קופאות,‬ ‫אבל שאר היד תמיד מזיעה.‬
‫אולי יש גברים שאוהבים את זה ‬ ‫שמסתירים מהם את קצות האצבעות.‬
‫אלוהים.‬
‫היא כל כך סקסית, כל כך מסתורית.‬
‫יש לה קצות אצבעות? אין לה?‬
‫בוא ותבדוק בעצמך!‬
‫זה ההבדל העיקרי. ההבדל השני...‬
‫בין גברים לנשים הוא...‬
‫שגברים הרבה יותר טובים, הרבה יותר טובים…‬
‫להתאחד כצוות, להתנהג כאחד‬
‫ולדאוג לכך שכקבוצה, לא תצפו מהם ליותר מדי.‬
‫הבחנתי בזה גם אצלי. אני מצפה ליותר מנשים.‬
‫כשאישה אומרת משהו בפומבי,‬
‫וזה לא הדבר הכי חכם ‬ ‫שאי פעם שמעתי בנושא הזה,‬
‫אני תמיד חושבת...‬
‫"מי שאל אותך? פשוט תסתמי את הפה.‬
‫בעוד שלוש שנים, ‬ ‫יהיו לכולנו את אותן זכויות.‬
‫פשוט תנופפי. זה מספיק."‬
‫ועם גברים, לא אכפת לי.‬
‫הם יכולים להגיד את הדבר הכי טיפשי בעולם.‬ ‫הדבר הכי ריק מתוכן,‬
‫ואני אפילו לא מתייחסת לזה כאל שפה.‬
‫אלה רק רעשים שמתנפצים על המוח שלי,‬
‫ואני חושבת, "למה ציפיתי? זה גבר."‬
‫אני חושבת שלא רק ‬ ‫שנשים מתמודדות עם הלחץ הזה בהצלחה,‬
‫נשים בעצם אוהבות להיות תחת לחץ מסוים.‬
‫נשים אוהבות להשביע רצון.‬
‫גברים מעדיפים להתענג. גברים אוהבים ליהנות.‬
‫לא רק שגברים אוהבים ליהנות,‬
‫גברים אוהבים לצפות בגברים אחרים‬
‫נהנים מהחיים.‬
‫ג'יימס בונד, למשל.‬
‫סרטי ג'יימס בונד עובדים רק ‬
‫כי גברים מסתכלים על ג'יימס בונד וחושבים,‬
‫"כן, גבר. בחור קשוח. יש לך את זה.‬
‫אתה מזיין את האישה הזאת, כן.‬
‫אני לא יכול כרגע, אבל אתה תעשה את זה."‬
‫אני אוהבת לצפות בסרטי ג'יימס בונד ‬ ‫עם חברים גברים שלי.‬
‫תמיד מגיע הרגע שבו ג'יימס בונד‬ ‫פורם את כפתורי החולצה,‬
‫מסיר את הגופייה. ‬ ‫רואים את הקוביות בבטן שלו,‬
‫והחברים שלי חושבים,‬ ‫"בחור קשוח, יש לו קוביות בבטן.‬
‫גם לי יש עכשיו קוביות בבטן ‬ ‫בזכות האסוציאציה."‬
‫אבל זה לא עובד לגביי.‬
‫אין לי את ההרגשה ‬ ‫שאם אני צופה באיזו תצוגת אופנה‬
‫ואישה מושכת במיוחד מורידה את המכנסיים, ‬
‫אני לא חושבת, "אישה קטלנית, ‬ ‫יש לה רגליים ארוכות, סקסיות ורזות.‬
‫גם לי יש עכשיו בזכות האסוציאציה‬ ‫רגליים ארוכות, סקסיות ורזות."‬
‫במקום זה, אני חושבת,‬
‫"בסדר.‬
‫יש לה רגליים ארוכות, סקסיות ורזות.‬
‫היא בטח ממש טיפשה."‬
‫עד לאחרונה, התנהל דיון‬
‫אם ללהק סרט של ג'יימס בונד ‬ ‫עם אישה בתפקיד הראשי.‬
‫ואני תוהה מי ירצה לראות את זה.‬
‫אני לא רוצה לראות את ג'יימס בונד‬ ‫כמישהי שהיא בבירור אדם טוב יותר ממני.‬
‫מישהי הרבה יותר מוצלחת ממני,‬ ‫הרבה יותר אינטליגנטית, יפה.‬
‫איזו סוכנת חשאית בריטית מושכת ביותר.‬
‫חכמה ביותר. היא מדברת אנגלית שוטפת‬
‫וצרפתית שוטפת, מה שאף אחד לא יכול לעשות.‬
‫אף אחד לא מדבר צרפתית שוטפת.‬
‫אפילו לא צרפתים מדברים צרפתית שוטפת.‬
‫אם צפיתם פעם בחדשות בצרפתית, זה תמיד…‬
‫והם תמיד חושבים, "אוי, לעזאזל.‬
‫זה דרך האיווי או לא?"‬
‫אבל ג'יימס בונד יכולה. אין לה בעיה.‬
‫אנגלית שוטפת, צרפתית שוטפת.‬
‫לאחר מכן היא נוסעת בצד שמאל.‬
‫אין לה בעיה, אף שהיא שחקנית אמריקאית.‬
‫ואז היא הורגת כמה ‬ ‫סוכנים חשאיים רוסים רעים.‬
‫עושה סקס עם סוכנים חשאיים אמריקאים.‬
‫לא מחליפה איתם מספרי טלפון.‬
‫היא לא מפחדת שהיא תהיה בודדה ‬ ‫בחדר המלון שלה אחר כך.‬
‫היא תחזור לבד לחדר המלון שלה.‬
‫היא יודעת מיד, ‬ ‫איפה צריך להניח את כרטיס המפתח.‬
‫היא פותחת את הדלת,‬ ‫על המיטה מונחת בונבוניירה.‬
‫היא לא פותחת אותה בכלל,‬ ‫או שהיא אוכלת רק שוקולד אחד.‬
‫זה מספיק לה. ‬ ‫היא לא צריכה לבלוס את כל הקופסה.‬
‫ואני פשוט לא רוצה לראות את זה.‬
‫אני חושבת שיש לי ‬ ‫מערכת יחסים מופרעת עם נשים‬
‫כי יש לי מערכת יחסים מופרעת עם גברים.‬
‫אני חושבת שזאת מערכת יחסים מופרעת‬ ‫כי יש לי שני אחים גדולים.‬
‫האחים שלי ואני תמיד הלכנו מכות.‬
‫זאת הייתה צורת התקשורת היחידה שלנו, ‬
‫אבל אנחנו כבר לא עושים את זה. ‬ ‫ואני מתגעגעת לזה.‬
‫בכנות, אני מתגעגעת לזה. אין אף אחד בחיי‬ ‫שאני יכולה מדי פעם להרביץ לו.‬
‫זה תמיד, "משטרה, משטרה."‬
‫אבל מה שעצוב זה שלא הפסקנו ‬ ‫להכות אחד את השני כי אנחנו לא רוצים יותר.‬
‫אני עדיין רוצה להרביץ‬ ‫לאחים שלי כשאני רואה אותם.‬
‫הם עדיין רוצים להרביץ לי.‬ ‫אבל זה פשוט לא מקובל חברתית.‬
‫כמובן, בלוויה, ‬
‫מישהו יכול לזרוק מדי פעם איזה עלבון.‬
‫"אתה לא באמת בוכה!" אבל...‬
‫מלבד זאת זה לא מקובל.‬
‫ביום ההולדת ה-65 של דודה שלך,‬
‫בחור בן 31 לא יכול סתם ‬ ‫להכניס אגרוף בפרצוף של בחורה בת 26.‬
‫כשהיא שוכבת על הרצפה…‬
‫"הייזל...‬
‫זה פלוץ או גיהוק?"‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫יש לי חברים שלא מבינים את זה.‬
‫יש לי חברות שיש להם רק אחיות.‬
‫הן לא מבינות את זה. הן אומרות,‬ ‫"הייזל, למה אתה כל כך אלימה איתם?"‬
‫אני רוצה שתדעו שאני אוהבת את האחים שלי.‬ ‫זה ברור, לא צריך לדבר על זה.‬
‫אנחנו יודעים את זה.‬ ‫אני אוהבת אותם. הם אוהבים אותי.‬
‫כמובן שנישאר ביחד.‬ ‫בעוד 35 שנה, נצטרך לדבר על הירושה.‬
‫אני מקווה שנישאר ביחד.‬
‫אני מקווה שהם יצליחו.‬
‫אני היחידה במשפחה שיודעת להשתמש באקסל.‬
‫אבל יש לי חברות שאומרות, ‬ ‫"הייזל, יש לי אחות.‬
‫אחותי...‬
‫היא החברה הכי טובה שלי."‬
‫כשאני שומעת את זה...‬
‫כשאני שומעת, "אחותי...‬
‫היא החברה הכי טובה שלי."‬
‫מה שאני באמת שומעת זה,‬
‫"הייזל…‬
‫אין לי…‬
‫חברים."‬
‫כי אחותך היא לא…‬
‫אני אפילו חושבת שזה בזבוז של משאבים‬
‫להיות חברה טובה מדי עם האחים והאחיות שלך.‬
‫כי הם כמו מאמנים לאנשים אמיתיים.‬
‫עם אחים אני יכולה לברר,‬
‫"כמה אני יכולה להרחיק לכת‬ ‫לפני שיכניסו לי אגרוף לפרצוף?‬
‫וברגע שהוא מגיע,‬ ‫האם אני עדיין יכולה להתבטא מספיק בבירור‬
‫כדי לצווח להורים שלי?‬
‫אחותך... אולי אם את לא מכירה אף אחד אחר.‬
‫גדלתן במרתף באוסטריה.‬
‫זה לא ברור מבחינה רפואית:‬ ‫זאת אחותי? זאת הבת שלי?‬
‫למי אכפת? ואז…‬
‫אז זה בסדר, אבל במקרה אחר, זה לא בסדר.‬
‫ואחי הגדול,‬
‫שעומד להיות אב, והוא נעשה מאוד רגשני מזה.‬
‫הוא מנסה להיכנס לעניין התקשורת הלא אלימה.‬
‫הוא בא, נעמד מולי ושאל, "הייזל,‬
‫מה אנחנו צריכים לעשות?‬
‫החברה שלי בחודש השמיני. ‬ ‫אני צריך להתחתן איתה?‬
‫זה יהיה רומנטי?‬ ‫ובכן, כבר מאוחר מדי לרומנטיקה אמיתית.‬
‫כבר קנית את הסקודה אוקטביה, אבל...‬
‫זה יכול להיות נחמד.‬
‫אם נתחתן עכשיו לפני שהתינוק יגיע,‬
‫כדי שנוכל להיות צוות שיוצא לעולם."‬
‫פשוט לא ידעתי מה אני צריכה לומר.‬
‫זאת אומרת, התגובה הכנה היחידה שלי היא,‬
‫"זה לא מעניין אותי. זה באמת לא אכפת לי."‬
‫כל שיחה בין אחי לביני‬
‫שלא נגמרת אחרי 20 דקות‬
‫בכך שאחד מאיתנו חוטף כפכף בפרצוף,‬
‫היא בזבוז זמן מבחינתי. ועכשיו זה נשמע ‬ ‫כאילו שאני לא מכבדת את האחים שלי.‬
‫וזה משום שאני לא מכבדת את האחים שלי.‬
‫אני חושבת ש"כבוד" זאת מילה משומשת מדי.‬ ‫זאת מילה גדולה מאוד.‬
‫היא בכל מקרה מילה גדולה מדי ‬ ‫בשביל משהו קטן כמו אח גדול.‬
‫לדעתי, היא גם לא כל כך חשובה.‬
‫כבוד מוערך יתר על המידה.‬ ‫אנשים מתנהגים כאילו…‬
‫כבוד לאחרים זה הדבר הכי חשוב.‬
‫אני לא חושבת ככה. לדעתי, ‬ ‫סובלנות כלפי אחרים זה דבר הרבה יותר חשוב.‬
‫סובלנות כנה שווה הרבה יותר מכבוד מעושה.‬
‫כבוד הוא כמו לירות בדרורים עם תותח.‬
‫כבוד זה כמו לרוץ מרתון ‬ ‫בפחות משלוש שעות וחצי.‬
‫כן, מרשים מאוד, אבל לא הייתי שמה לב‬ ‫אם לא היית יכול לעשות את זה.‬
‫וסובלנות זה כמו היכולת לעמוד בלי ליפול.‬
‫זה בכלל לא מרשים.‬
‫אבל זה ממש מבאס אם לא יכולים לעשות זאת.‬
‫ואני עושה את זה עם האחים שלי.‬ ‫אני סובלנית איתם.‬
‫אני סובלנית איתך, ‬ ‫מה שאומר שאני מכירה בכך שאתה קיים,‬
‫ואין לי כוונה לשנות משהו בקשר לזה ‬ ‫באופן מעשי.‬
‫זאת היא סובלנות, והיא חשובה לי מאוד.‬
‫ואחי שאל אותי, ‬ ‫"הייזל, מה אנחנו צריכים לעשות?‬
‫אני צריך להתחתן איתה?" ואני פשוט לא ידעתי‬
‫איך אני אמורה להגיב. אז עשיתי ‬ ‫את הדבר היחיד שנראה לי הגיוני לי במצב הזה.‬
‫הורדתי את הנעל והגרב מרגל אחת.‬
‫והשארתי אותם על הרגל השנייה ועמדתי...‬
‫בזווית קלה.‬
‫ניסיתי לחייך אליו כמה שיותר במתיקות.‬
‫נופפתי לו בחביבות.‬
‫הוא חשב שאני מתכוונת לסטור לו.‬
‫הוא היה מהיר יותר.‬
‫והרגשתי את פעימות הלב שלו בכף ידו‬
‫על עור הפנים שלי.‬
‫וזאת, מבחינתי, היא אהבת אמת.‬
‫תודה רבה, קלן!‬
‫תודה שבאתם.‬
‫תשמרו על עצמכם.‬
‫תודה רבה.‬
‫"ואני שרה‬
‫שיר לקלן‬
‫ובדרך כלל אנשים כבר היו‬ ‫לוחצים על 'דלג'‬
‫אתם שואלים את עצמכם, ‬ ‫רגע, איך היו כל כך הרבה אנשים מעורבים?‬
‫מה זה מפיק בפועל?‬
‫מה בדיוק הוא עושה בפועל?‬
‫מה הוא בכלל מפיק?‬
‫זאת סתם אישה מוזרה שעומדת על הבמה‬
‫ב…‬
‫תלבושת יפה שהיא ללא ספק בחרה בעצמה‬
‫יש לה טעם טוב.‬
‫ויש לה סגנון ממש טבעי‬
‫היא בטח גם איפרה את עצמה לבד‬
‫זה בטח היה ממש מהר‬
‫כי היא ישנה יותר משמונה שעות בכל לילה‬
‫ויש לה עור בהיר‬
‫תודה שבאתם, אני הולכת עכשיו‬
‫הבר נפתח בזאת"‬
‫עברית: שלמה ליברמן‬