Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Velkommen til scenen, direkte fra Køln.
Hazel Brugger!
Mange tak skal I have, Køln.
Jeg er glad for at være her, og for at mit show endelig bliver optaget,
så folk kan se det derhjemme på deres skærm.
Jeg ser altid, så meget jeg kan på skærmen.
Som barn elskede jeg at se fjernsyn.
Mine to ældre brødre og jeg måtte ikke se meget tv.
Vores forældre forbød os det, fordi de "elsker" os og bla bla bla.
De bad os altid om at gå udenfor…
Tale med hinanden eller skære noget sjovt ud af en gulerod.
Men vi ville se tv, og så nåede mine forældre til en alder,
hvor de begyndte at afprøve deres grænser.
Forældre kommer til det punkt, hvor de ser, hvor langt de kan gå,
før barnet siger: "Stop, det er nok."
Og en af disse grænser var en regel, som de fastsatte.
Mine brødre og jeg kunne kun se tv i lige så mange minutter om dagen
som de sider af en bog, vi havde læst.
Sikke en evnesvag regel!
Man tager det smukkeste i verden, såsom fjernsyn,
og sætter det op imod det værste, nemlig at læse.
Og vi fik kun lov til at se så mange minutter,
som det svageste led i kæden havde læst.
Vi sad altid og heppede på det svageste led.
Læs nu hurtigere…
Slik på fingeren for at vende siderne.
Men ét program kunne vi se uanset hvad, og det var Wetten, dass..?
Vi sad altid foran Wetten, dass..?
Og jeg voksede op i en forstad til Zürich i Schweiz,
så Wetten, dass..? var min indgang til Europa.
I lang tid troede jeg, Tyskland var et land,
der var fyldt med folk med totalt ubrugelige evner.
Men det skammede de sig ikke over.
De fejrede det foran millioner af seere.
Hvis du ikke ved det, er det det bedste show nogensinde.
Thomas Gottschalk kommer ind.
Han er den her høje bayrer med lyst, krøllet hår
i et prangende jakkesæt som en stolt, tropisk tysk fugl.
Han kommer ind og hilser på publikum: "Godaften, alle sammen.
Hej, Bruce Willis. Velkommen.
Ja, det er en stor sofa. Det er den største sofa i Tysk…
Spis dine Haribo nu."
Bruce Willis sidder irriteret og tænker: "Okay.
Jeg har hørt mange negative ting om den tyske underholdningsindustri,
men det her er endnu mere sølle, end jeg havde forestillet mig det."
Bruce Willis, det her er Jürgen!
Jürgen er fra Villingen-Schwenningen.
Og Jürgen kan smage på toiletpapiret, hvilket mærke det er.
Irritationen i Bruce Willis' ansigt viger for den dybeste afsky.
Han stikker sin finger i øret, fordi han ikke tror på tolken.
Så kommer Jürgen ind, en 45-årig civilingeniør fra Sydtyskland.
I garderoben var det lykkedes dem at overtale ham
til ikke at komme anstigende i cykelshorts.
De forhandlede med ham, og nu har han de her bukser på,
hvor man via lynlåsen
kan justere længden.
Publikum tænker: "Hvad sker der her?
Du er på tv i tre minutter. Hvad er planen? På den ene side
hotpants og på den anden knickers. Hvad skal det sige?"
Og helt foroven bærer Jürgen et par tonede svømmebriller
pyntet med to bittesmå toiletpapirruller,
så folk, der ser tv med lyden slukket,
eller folk, der ikke forstår så meget,
også tydeligt kan se, hvad der er vigtigt i Jürgens liv.
Thomas og Bruce diskuterer: "Kan han det eller ej?"
Thomas siger: "Jo, han er fra Villingen-Schwenningen.
Hvis nogen kan smage mærket, er det Jürgen!"
Bruce Willis siger: "Nej, han kan ikke.
Bare få mig ud herfra. Få det til at holde op. Nej."
Jürgen spiser behersket rulle efter rulle af toiletpapir.
Selvfølgelig kan han gøre det,
og som straf efter showet dasker Thomas Gottschalk
Bruce Willis tre gange lige i ansigtet med en død ørred.
Sådan var Wetten, dass..?
Det var genialt og meget bedre end at læse.
Som lille var jeg helt sikker på,
at jeg ville blive som Thomas Gottschalk. Min største drøm.
Jeg ville have hår ligesom ham og opføre mig ligesom ham.
Jeg ville på tv.
Det kom jeg så og…
Det gør jeg stadig, men…
Bag kulisserne på tv er det altid sådan,
at der i alle rum er omkring to personer for mange,
der er dumpet i sociologi.
Alle samtaler er kedelige, så jeg tænkte: "Jeg laver mit eget show."
Sammen med min kollega Thomas Spitzer lavede jeg et YouTube-show.
Jeg lavede et aftenshow i min stue i Køln.
Men hvem kunne jeg invitere som gæst? Der skal jo være gæster.
På lang sigt er det et råb om hjælp,
hvis man altid taler til en tom stol.
Jeg spurgte folk, jeg synes er seje. Men hvem er sej?
Jeg synes, Anke Engelke er sej. Hun er en begavet, sjov skuespiller.
Jeg spurgte: "Hej, Anke. Vil du ikke nok støtte mig?
Kom nu. Vi kan ikke betale, men vi har M&Ms.
Du må ikke blande dig i klipningen, og vi beholder alle rettigheder.
Er du med?"
Hun mente ikke, at hun egnede sig til det.
Jeg tænkte: "Synd for dig, at du ikke har nok fantasi."
Den næste mulighed var Barbara Schöneberger.
Hun er en meget sympatisk og meget bevidst tysk tv-vært.
Hun har langt blondt hår og meget store blå øjne.
Hun ser altid lidt overrasket ud…
Som om hun ikke kan fatte, at hun faktisk kom på tv igen.
Som om hun leder efter noget,
måske efter en kontaktlinse i sit eget øje.
Eller måske en tanke.
Men Barbara Schöneberger svarede ikke.
Så jeg tænkte, at hvis ingen ville deltage i mit show,
så ville jeg spørge et dyr.
For det gode ved dyr er, at de har meget få rettigheder.
Dyr har så få rettigheder, at vi som et samfund
om ti år vil skamme os over,
hvor lidt vi udnyttede dem, mens de havde så få rettigheder.
Jeg ringede derfor til et dyretalentbureau i Køln.
"Angelikas filmdyr." Det lyder seriøst med det samme.
Man ved, det er Angelika, og at hun arbejder med filmdyr.
Og Angelika…
Angelika var en klassisk Køln-pige.
I Køln taler man kölsch.
Jeg vidste ikke, det virkelig fandtes.
De siger: "Et kütt, wie et kütt. Et hätt noch immer joot jejange."
Som om din tunge er fuld, men din krop er stadig på arbejde.
"Det kommer, som det kommer. Det går altid godt."
Ingen, der har et intellekt, tænker på den måde.
Ingen står på et kemisk laboratorium og tænker:
"Det går altid godt.
Litium og vand… Det går altid godt."
Og jeg spurgte Angelika,
hvad hun vurderede, det ville koste at leje en gås.
Jeg ville gerne leje en gås,
som man kan interviewe i sin stue og muligvis forulempe.
Angelikas humør ændrede sig.
Hendes frejdighed var væk. Hun talte anderledes og sagde: "Hør!
Er du skør?
En gås?" Sådan taler man i Køln, når man er vred.
Den første stavelse har en aggressiv kant,
og den anden udtrykker rædsel. "Hør!
Er du skør?"
Det er bedst at ånde ud først
og ånde ind bagefter. "Er du skør?"
"En gås?"
Hvis Disney lavede en film
om en aggressiv blæsebælg,
ville han tale ligesom Angelika.
Jeg spurgte: "Hvad er problemet med gæs?"
Hun svarede: "Kender du ikke første regel i show business?
Ingen gæs i studiet! Gæs fucker alt op."
Så lagde hun på, og jeg var paf.
Jeg Googlede fluks "gæs fucker alt op."
Jeg blev bombarderet med bunker af videoer
af gæs, der brækkede armene på fireårige børn.
Og så snart man ved det…
Når man har det kendskab til gæs,
får man et andet syn på dem.
En gås ligner lidt en afdanket svane.
En svane fra RTL 2.
Må jeg egentlig se det her? Som en teenager, der vil provokere.
En fireårig står meget tit på gaden i sin fritid.
Fireårige har jo kun fritid, når det nu er sagt.
Men de står der og laver fireårige ting.
Jeg ved ikke, hvad en fireårig laver. Jeg er ikke en del af deres fællesskab.
Men det er en retro-fireårig. Han står der med en yoyo.
Jeg er fire!
Hvis nogen spørger, er jeg fire et halvt.
Jeg fyldte fire i går, men pyt.
Og så kommer en gås forbi
i en Uber.
Gæs er ligeglade med små virksomheder eller miljøet.
Den får øje på den fireårige og siger: "Sergei!
Stop lige.
En fireårig?
Der er problemer.
Klokken er nu … problemtid. Sæt mig af.
Gåsen stiger ud. Der er gæs!
Ja, tag en dukkert i Rhinen, tabere.
Jeg er ret tilfreds med det hele nu.
Hvis nogen havde sagt til mig: "Når du en dag optager dit show,
så flyver der 20 gæs forbi."
"Nej, det tror jeg ikke."
Så stiger gåsen ud af sin Uber,
går selvsikker hen til den fireårige…
…brækker hans arm og går tilbage igen.
Den fireårige, i tårer, så det ikke komme.
Hans arm er nu en slap pose kød fyldt med knoglemel,
hvorfra en yoyo gynger blidt i vinden.
Hans mor ser det, havde ikke bemærket gåsen og tænker:
"Han var for voldsom med yoyoen."
Hun slår ham bag i hovedet.
Gåsen ser denne voldshandling,
fryder sig, tænder en cigaret
og giver Sergei fem stjerner.
Det er alt for negativt til mig.
Det har jeg ikke brug for, så jeg ringede til Angelika
og sagde: "Undskyld.
Jeg vidste ikke, gæs var psykopater. Det ændrer alt.
Har du andre fugle?"
Hun sagde: "Du kan få en lapugle."
Jeg sagde: "Gerne."
Jeg vidste ikke, hvad en lapugle var.
Det er et…
…enormt skuffende dyr.
Sådan er det bare. Det starter med udseendet.
En lapugle ligner en ugle, der blev vasket for varmt.
Du leger med uglen udenfor, og den bliver beskidt.
Den får tyggegummi i fjerene, og du prøver at fjerne det
med jordnøddesmør og mayonnaise. Intet virker.
Nu har du bare en mega beskidt ugle
plus jordnøddesmør og mayonnaise.
Så du søger hjælp på et forum:
"Hjælp mig med min beskidte ugle."
Og i stedet for konstruktiv kritik,
får du kun passive-aggressive kommentarer:
"Hvorfor gik du overhovedet ud med din ugle?
Alle ved, at man ikke gør det med sådan en storslået fugl.
Det er det, der er galt med Tyskland,
og derfor stemmer jeg på AFD."
Du tænker: "Åh gud.
Jeg ville bare have lidt hjælp med min beskidte ugle."
Du lukker din bærbare
og læser mærket på uglen:
"Skal vaskes i hånden."
"Håndvask? Jeg er ikke min oldemor."
Så du smider uglen i vaskemaskinen.
Tyve minutter ved 90 grader.
Så kommer den ud og er blevet til en lapugle.
Og en lapugle kan kun gøre to ting.
Alle lapugler kan gøre to ting. Den kan for det første se ud,
som om den følger med i en kedelig og meget langsom tenniskamp.
Men den kan også se ud, som om den ikke er sikker på,
om bolden virkelig rørte ved linjen eller ej.
Så ankom den. Det koster 400 euro at leje en lapugle.
Til en af scenerne havde Thomas og jeg…
Vi havde tænkt, jeg skulle være topløs.
Jeg skulle vise mine bryster kort og citere Thomas: "Bare ironisk."
Jeg sagde til ham: "Nej…
Hvordan kan man vise bryster ironisk?"
Thomas svarede: "Det er ikke sexet. Folk griner sikkert."
Men jeg sagde: "Nej, det nægter jeg altså.
Jeg er en stærk kvinde, så det behøver jeg ikke at gøre.
Jeg behøver ikke at vise
min hud og min krop for at få et klik.
Jeg ved, hvad jeg er værd.
Jeg beskriver mig selv som feminist.
Jeg viser ikke bryster."
Så…
Jeg ringede til en stripper.
Fordi det er en stærk kvinde.
At være en stærk kvinde betyder
at anerkende svage kvinder som sådan
og adskille sig fra dem ved at tjene penge.
Jeg spurgte stripperagenten i telefonen:
"Hvor meget koster det at få en kvinde til at vise bryster rent ironisk.
Bare rolig. Kun én gang, hurtigt op og ned.
Vi viser ikke ansigtet.
Kvinden skal ikke nedgøres til et ansigt.
Bare hurtigt…"
Han sagde: "Det koster 400 euro."
Jeg sagde: "Hvad? Jeg kan få en lapugle til samme pris."
Og den er ikke bare topløs. Den er også uden bukser.
For 400 euro får jeg en splitternøgen
og højst motiveret lapugle, der aldrig har hørt om fagforeninger.
Så spurgte jeg en skuespiller,
om hun gerne ville spille en stripper, der spiller mig.
For 50 euro var hun med.
Et godt råd: Hvis du skal gøre noget,
du ikke har lyst til, så spørg en skuespiller.
Du skal bare sige: "Halløj?
Har du lyst til at spille en person,
der hjælper mig med at flytte?"
Jeg er stoppet med p-pillen.
Jeg laver ingen overgange i dag. Ikke for at forvirre nogen,
men vi har ikke tid til det.
Hvis jeg har lært noget i år, så er det det.
Jeg er ked af det, hvis I forventede mere samfundskritik.
Jeg mener mere, at jeg er ked af det for jer,
hvis I er kommet til et comedy show for at høre samfundskritik.
Jeg mener, man let kan kritisere systemet alene derhjemme.
Man kan bare læse avisen og tænke:
"Puha, det er vores samfund.
Sikke noget lort.
Nej, det kritiserer jeg."
Men jeg stoppede altså pillen og gik til min gynækolog.
Min gynækolog er en meget gammel, meget hvid
og vanvittig heteroseksuel mand.
Jeg ville give dette segment en chance på arbejdsmarkedet.
Visse af mine veninder er generet af det.
De siger: "Er det ikke underligt at have en mand? Er det ikke lidt…"
-Hvordan? -Sådan lidt…
-Hvordan? -Skaber det ikke en seksuel stemning?"
Men nej…
Han er så gammel, at han intet registrerer mere.
Det er mere en intuitiv følelse af den generelle situation.
Hvorfor er en kvindelig gynækolog bedre?
Jeg kunne ikke klare konkurrencen,
hvis en attraktiv, højtuddannet kvinde kom ind og så på mig og…
For det tredje er han topprofessionel.
Der er intet, der kan ryste ham.
Han bruger kun fagudtryk.
Han taler kun latin, og jeg forstår det ikke.
Han er en gammel mand fra Zürich. Han kunne sige fjollede ting,
men han kommer ikke ind og siger: "Dav, fru Brugger.
Hvordan går det med sneglen?"
Jeg ville elske det, men han taler kun latin til mig.
Klokken er halv ti onsdag morgen.
Jeg står der uden underbukser på,
og den gamle mand taler flydende latin til mig i en halv time.
Det er lige sådan, jeg forestiller mig en date med paven.
Nej, paven ville nok ikke gå på date med mig.
Jeg er 20 år for gammel.
Og en kvinde.
Det første, man skal gøre hos gynækologen…
Det er information for meget unge kvinder.
Det første, du skal gøre, er at afgive en urinprøve.
Jeg var meget motiveret, men jeg havde ingen ekstra urin.
Jeg tager aldrig et nyt sted hen og tænker for mig selv:
"Bussen kører om to minutter, og min blære er tre kvart fuld.
Skal jeg tisse eller tage den med mig?
Måske vil nogen blive glade for det."
Jeg går ind, receptionisten giver mig et bæger
og siger: "Fru Brugger, giv mig en urinprøve."
Jeg går på toilettet, føler en enorm trang,
og det lykkes mig at fylde bægret op til en kvart.
Kom nu, Hazel!
Det er aspargessæson!
Og så stiller jeg bægret i et lille skab.
Der er et lille skab, som man kan åbne fra begge sider
ligesom en adventskalender.
Med kun én dag.
Hver dag er jul, og der er kun tis.
Og når du åbner den ene side,
beder du til, at ingen åbner den anden på samme tid.
Fru Huber, underviser du stadig i blokfløjte?
Det er god træning.
Der er også steder uden skabssystemet.
Du skal komme ud med dit bæger
og gå forbi alle de ventende folk.
Nogle kvinder gør det så selvsikkert.
Det er mit mål i livet.
At være en af de kvinder, der kommer ud
og ser på dig.
Halløj.
Baren er åben!
Så kom jeg ind i undersøgelsesrummet.
Et koldt og klinisk rum. Min læge sagde:
"Du må gerne befri dig for dit tøj."
"Befri sig selv." Sikke en dejlig frase.
"Frihed" er et smukt koncept.
Jeg skulle tage bukser og underbukser af,
hvilket ikke betyder frihed for mig.
Jeg har aldrig følt, at mine bukser begrænser min frihed.
Jeg står aldrig i et rum med en ukendt mand og tænker:
"Jeg har det godt.
Men de her bukser…
Jeg ville ønske, jeg kunne tage dem af!"
Jeg ville hellere tage flere bukser på, men det er ikke et alternativ.
Men jeg er en teamplayer.
Lad os få det overstået.
Jeg tager bukser og trusser af. Her er jeg fuldt påklædt.
T-shirt, sweater, jakke og skibriller…
En hjelm med en ølflaske i hver side,
hvor der står "Jeg elsker Minnesota."
Og nederst har jeg sokker på.
Så står man med et svært spørgsmål.
Skal jeg tage mine … sokker af?
Eller skal jeg tage sko på igen?
Hvis jeg fjerner sokkerne, sender jeg et positivt signal.
Han vil tro, jeg er velvillig.
Jeg hygger mig, og det er frivilligt.
Men hvis man har sko på,
kunne det ligne en banal kontorsituation for nogen.
Og det ser totalt komisk ud
at stå uden bukser og trusser,
men stadig have sokker og støvler på.
Det udstråler: "Jeg er vild med det her.
Men jeg har en smule travlt."
Så jeg gjorde det eneste, der syntes at give mening i situationen.
Jeg tog den ene sok af og tog skoen på den anden fod igen.
Så stod jeg og svajede og sagde: "Okay, doktor.
Gå bare i gang. Jeg har aldrig følt mig så fri før."
Så begynder det for alvor.
Du læner dig tilbage som hos tandlægen, men med meget mindre fokus på ansigtet.
Ellers bør du skifte læge.
Altså tandlæge.
Og min gynækolog bliver kun snaksom, når han begynder at arbejde.
Når han undersøger dig.
Men jeg har ikke lyst til at småsnakke i den situation.
Og jeg ved heller ikke, hvad det er tilladt at gøre.
Folk taler ikke om det offentligt.
Må jeg … stryge hans hoved?
Aye, aye, aye, Papacito.
Pero tú trabajas muy bien.
Jeg taler kun spansk, fordi det er tættere på latin.
Men fordi han har meget lidt hår,
kunne han måske give dig farveblyanter ligesom børn på en restaurant.
Så går han hen til sin værktøjskasse.
Han har en kasse, som han købte på en auktion i Sovjetunionen i 1890.
Den er altid 14 grader koldere end resten af rummet.
Hvad handler det om?
Så tager han sit yndlingsinstrument ud.
Hans yndlingsinstrument er en slags metaland.
Man trykker den på maven, og så…
Næbbet åbner sig.
Det siger ikke sådan i virkeligheden.
Hvis du kan høre den lyd, så er du meget syg.
Det åbner sig,
og højde-bredde-forholdet går fra 16:9 til 4:3.
Først tjekker han altid min kobberspiral.
Jeg er stoppet med p-pillen,
men jeg vil stadig gerne beskyttes,
og en kobberspiral er en meget pålidelig præventionsmetode.
Det er, som navnet antyder, en spiral af kobber.
Og den fungerer som prævention, fordi sædceller,
af en ukendt grund,
har panikangst for kobber.
Jeg ved ikke, hvad det er. Det er måske ligesom vampyrer og hvidløg.
Og hvem har opdaget det?
Måske var det en teenager i middelalderen, der onanerede på kirketaget.
En kobberspiral holder i syv år,
og så skal den udskiftes.
Efter syv år
har sæd nok mistet al respekt for kobber.
Måske er spiralen så nedslidt, at den ikke kan tages alvorligt.
Der er graffiti og tegn overalt.
En skør æggestok har kastet toiletpapir omkring den.
Og derfor har spiralen en tråd i bunden.
Min læge forklarede mig:
"Vidste du, at tråden skal have en vis længde?
Hvis tråden er for kort, kan man ikke få spiralen ud."
Jeg ved ikke, hvad du gør. Du venter nok bare syv år mere
og håber, du alligevel bliver gravid.
Så når babyen kommer ud…
Hvilket kan være fatalt, fordi kraniet ikke er vokset sammen.
Det kan man kalde en meget forsinket præventionsmetode.
Så en kobberspiral holder syv år plus en graviditet.
"Vidste du, fru Brugger…" Min gynækolog fortsatte forklaringen.
"Tråden bør heller ikke være for lang. For hvis tråden er for lang,
kan det genere dig i hverdagen."
Og så tænkte jeg…
"Hvordan tror du, min hverdag ser ud?"
Eller måske… "Hvor lang er den her tråd?"
Taler vi om 125 cm?
Er det præventionen?
At jeg bare står der med en meterlang tråd
på dansegulvet i klubben.
Tråden vibrerer med musikken.
Alle kigger på mig og tænker…
Hvad er hun, en ballon?
Hvordan kan en kobberspiral genere min hverdag?
Kan jeg stadig løbe på stranden? Bag mig…
Tråden blæser i vinden
og kærtegner forsigtigt de britiske turisters ankler.
Når jeg cykler med min kobberspiral…
Den flagrer i vinden
og berører egerne. Alle børnene i landsbyen siger:
"Hørte I det?
Hazel har ikke kun et godt præventionsmiddel.
Hun har også en knallert."
Ved et sving bliver tråden fanget i hjulet,
og jeg flyver over styret.
Cyklen i busken, spiralen ved siden af.
"Åh, nej! Min dyre racercykel!
Og jeg bliver sikkert gravid i eftermiddag."
"Stop med det samme.
Det, du siger, er frastødende."
Min gynækolog afbrød mig.
"Jeg bønfalder dig. Det her er en alvorlig situation.
De scenarier, du har beskrevet, har kun et lavkomisk indhold."
"Selvfølgelig ikke," sagde han.
"Der er en margen på et par millimeter
og højst en centimeter, hvis der er en.
Men hvis tråden er for lang,
kan den genere din partner i visse meget intime omgivelser."
Jeg syntes, det var rørende.
Han var ligefrem bekymret
for et intimt velvære hos en mand, jeg ikke engang kender.
Men så tænkte jeg: "Vent lidt. Vi er i 2020.
Jeg kan ikke tale om stærke kvinder,
bruge en bryst-stand-in på nettet og så skamme mig over min tråd."
Det er tid til at sige: "Ved du hvad?
Jeg står ved min tråd, og hvis jeg vil
kan jeg få en mere ekstravagant tråd."
Med to eller tre glasperler på den.
Et Oliver Kahn-fodboldkort.
Hvis det er mit ønske, så er det min ret.
Jeg bliver gradvist ældre.
Jeg er blevet 26 år.
Det er ikke så gammelt, men for mig er det en rekord.
Man mærker ikke, man bliver ældre.
Jeg ser det hos mine forældre, som også bliver ældre.
De er ikke så gamle, men…
De er nået til det punkt, hvor…
Hvis de køber et dyrt møbel,
vil jeg have et ord indført.
Men vi har et godt forhold. Jeg ser dem jævnligt,
og der er altid noget nyt, de ikke kan gøre mere.
Men de er ellevilde.
De skal være bedsteforældre, for min ældste bror bliver far.
De kan ikke fatte det og er så glade.
Mine forældre elsker børn, har jeg opdaget.
Og det her barn får lov til meget mere, end nogen af os har fået lov til.
Der er ingen regler, kun kærlighed og slik.
Så snart det bliver født,
får det den øverste etage i mine forældres hus.
Det er det eneste rum med eget badeværelse.
Min mor er sikker på, at det har brug for sit eget badeværelse.
Det mener jeg ikke.
De første tre år bærer det alligevel ble.
En ble er et privat badeværelse.
Hvis du har ble på, har du altid…
Jeg har mit eget badeværelse her.
Vil du have en urinprøve?
Nemt nok!
Jeg er ikke familiens baby mere.
Indtil nu har jeg været den yngste, men det er slut nu.
Det er egentlig ikke så slemt.
Jeg prøver at udnytte det og at være mere voksen.
Jeg prøver at revurdere mit forhold til sjov.
Voksne har et underligt forhold til sjov.
Voksne kan have det sjovt uden at føle nogen fornøjelse.
Middelaldermarkeder er for eksempel en meget voksen begivenhed.
I har måske været med til et.
Det er en nedtrampet mark i Saarland.
Du tænker: "Jeg har hørt meget dårligt om stedet,
men det er langt mere skodagtigt, end jeg havde troet."
Så ser du en fyr ved navn Björn i gamachebukser og et klokkekostume,
der spiller et underligt instrument. Alle tænker:
"Er Björn sindssyg, eller læser han germanistik?"
Og uanset hvilket middelaldermarked
holdt det op med at regne for tre timer siden.
Der er suppe i brød, og folk er højst i middelgod stemning.
Alle ser middelgodt ud.
Alle er midaldrende og deraf ordet "middelaldermarked."
For det har intet at gøre med middelalder.
Det ville fedt, hvis der var et område
med den virkelige middelalder.
Jeg ved ikke, om mit immunsystem kan klare det.
Jeg er en kvinde med bukser på.
Jeg ville sikkert blive halshugget.
En bedstemor ligger og dør i sit eget opkast.
Hun er også næsten 39 år, og det…
Det ville trods alt være interessant, men ingen har brug for de her markeder.
Ikke engang nogen fra middelalderen
ville gide komme til et moderne marked.
Hvis vi havde en tidsmaskine, og nogen fra middelalderen
dukkede op i Saarland i 2020,
ville de komme ud og sige: "Hvad er det?
Hvad sker der?"
De talte anderledes i middelalderen.
"Unge mø? Hvad går for sig her?
Han taler som en schweizer, der er blevet påkørt.
Han blev langsomt ramt af en Toyota Prius med under 5 km/t.
Han hørte den ikke.
Hvad? Suppe i brød? Det havde vi ikke.
Hvor får I jeres informationer fra?
Vi havde ikke et overskud af kornprodukter,
som vi kunne lave sjove skåle af.
Nej, der var enten ingenting eller suppe og brød.
Og vi havde alle kun én skål,
der var lavet ud af bedstefars rygsøjle.
Og hvis skålen gik i stykker, sultede du.
Hvis jeg ikke kan have det sjovt ligesom de voksne,
så vil jeg ikke have nogen sjov ligesom de voksne.
Det er de rigtig gode til. De kan bevidst undgå sjov.
Være fornuftige.
Samle kvitteringer.
Regne skattefradrag ud.
Jeg skal passe på, hvad jeg siger.
For tre måneder siden optrådte jeg i en drive-in-biograf.
Jeg var næsten pornografisk.
Ja, sådan. Træk det bare ud.
Slå mig med din afgiftsopgørelse!
Ejendom er også et område, hvor de voksne flipper ud.
Jeg synes, det er så kedeligt. Ejendom kan ikke noget.
Ejendom er hundrede procent stillestående.
Man er nødt til blankt at erkende,
hvor lidt ejendom kan.
Fast ejendom kan gøre to ting færre end en lapugle.
Og din ejendom skal ikke gøre for meget.
Den skal stå der og stadig være der om 30 år,
så du om 31 år kan sige: "Gisela, det er godt…" Halløj?
Det må være en schwaber.
Ejendom skal ikke gøre for meget.
Den skal stå der og stadig være der om 30 år,
så man om 31 år kan sige:
"Gisela, det er godt, at vi købte det dengang.
Vi havde ingen penge.
Nu har vi for mange, og snart er vi døde."
Det er den tyske drøm,
og det er også min.
Jeg gik i banken og spurgte, om de kunne købe noget ejendom til mig.
Man kan ikke selv købe fast ejendom.
Måske i mit fødeland Schweiz
kan visse købe huse sådan uden videre.
De er rige og har andre færdigheder.
De lever i en parallel verden, og hvis de knipser med fingrene,
så kommer der en Lamborghini
og giver dem et blowjob.
Jeg vidste ikke, en Lamborghini kunne gøre det.
Jo, det er en hybrid.
Men hvis normale mennesker vil købe noget dyrt,
skal de gå i banken og sige: "Hej, bank.
Jeg har hørt, at du har mange penge.
Jeg har ikke så mange, så kan du give mig lidt?
Jeg betaler dig tilbage."
Jeg gik altså i Deutsche Bank.
Ikke Deutsche Bank, men en bank i Tyskland. Jeg har respekt.
Jeg tænkte…
Jeg tager til en tysk bank, fordi jeg bor halvt i Schweiz
og halvt i Tyskland.
Hvis nogen fra Skat er her,
bor jeg 55 procent af tiden i Schweiz.
Jeg ville gå i en tysk bank,
for en tysk bank er en slags træningsbank for en rigtig bank.
En schweizisk bank er skræmmende. Alt er lavet af marmor.
Gulvet, væggene, planterne, de ansatte. Alt er af marmor.
Og en tysk bank er mere ligesom et … ungdomscenter.
Du kommer ind. Der står en aflagt sofa i hjørnet.
Du tænker: "Okay. Man kan skaffe sig af med alt.
Der er en plet, der bevæger sig. Jeg sætter mig ikke ned."
Og det er svært at sige, hvad jeg foretrækker.
At banken er meget pænere end den lejlighed, jeg vil bo i,
eller at banken er så grim, at jeg aldrig ville flytte ind.
Hvis banken er for pæn, tænker jeg,
at de vil tage alt for mange penge i processen.
Men hvis banken er for ussel,
ved jeg ikke, om de virkelig kan håndtere penge.
Jeg har bemærket, Tyskland og Schweiz er meget forskellige.
Jeg tror, at landene er meget forskellige,
fordi folk der er meget forskellige.
Folk siger tit, det er nogenlunde det samme land.
Tyskerne hævder ofte,
at Schweiz er en sæk hæmorider, der hænger og dingler nord for Bayern.
Schweizerne taler nogle gange om Tyskland
som den store kanton.
Som om Tyskland var en schweizisk delstat,
hvilket er fuldstændig megalomanisk.
At kalde Tyskland en kanton
er ligesom et melanom, der går til lægen.
Det siger: "Doktor, jeg er bekymret.
Jeg har en kæmpe hvid sæk på ryggen.
Hjælp mig.
Jeg kan ikke mere. Den taler til mig."
De to lande er meget forskellige.
Schweizerne er høflige folk.
Jeg ved ikke, om de er sødere, men de har indset,
at så længe de er høflige, så ender samtalen hurtigere.
Hvis du siger: "Goddag," og den anden svarer:
"Goddag," så er det slut.
Men hvis en schweizer siger:
"Goddag," og den anden siger:
"Du kan rende mig, din stodder…"
Så er der brug for at afklare. Han skal retfærdiggøre sine ord.
Mentalitetsforskellen illustreres bedst, når nogen står i vejen.
Når nogen står i vejen i Schweiz… Den ene står her og den anden her.
Den første vil gerne forbi den anden og siger: "Undskyld."
Du skal helst bøje dig lidt ned og rynke panden.
"Undskyld mig."
Tyskeren i samme situation siger: "Pas på."
Og begge virker!
Det er to meget forskellige løsninger på det samme problem.
Schweizeren siger "undskyld."
Som i "tag skylden fra mig."
Jeg er klar over den skyld, der hviler på mig,
fordi jeg eksisterer her, og du eksisterer der.
Og jeg vil gerne gå forbi dig, hvis det overhovedet er muligt.
Få det til at stoppe. Det er ubehageligt.
Undskyld mig!
Tyskeren siger "pas på."
Så er han i forsikringsmæssig henseende mundtligt dækket.
Det kan også ses på motorvejen. På motorvejen i Schweiz…
Den er sikker, men stadig stressende, og man kan køre højst 120.
Kører du tre over, bliver du taget,
og bøden er lige så dyr som et hus i Mecklenburg-Vorpommern.
Måske ikke så meget, men ret meget alligevel.
Det sagde jeg en dag foran en fyr fra Mecklenburg.
Han grinede slet ikke.
Bagefter skrev han en vred Instagram-besked:
"Du bør informere dig om ejendomspriserne
i Mecklenburg-Vorpommern."
Så det gjorde jeg.
For at gøre det kort, så jeg ejer fire huse der nu.
På de tyske motorveje kan man gøre nogenlunde, hvad man vil.
Det er ligesom et computerspil, selvom folk ved
inderst inde: "Okay, jeg har kun ét liv."
Og pludselig er der ingen hastighedsbegrænsning.
Da jeg så skiltet for første gang,
vidste jeg ikke, hvordan jeg skulle forstå det.
Skiltet er bare tomt.
Hvorfor behøver intet et skilt?
Og intet er krydset over fem gange. Hvad betyder det?
Det betyder: "Glem alt det, du ved.
Der er ingen regler. Glem alt fem gange.
Du kan styre bilen med røven. Lapuglen kan sidde bag rattet."
Den schweiziske motorvej er ligesom en pæn familie,
der altid spiser præcist klokken halv syv.
Der er ingen fjernsyn.
Radioen er slukket.
Folk holder i hånd.
Tak, Julia, fordi du dækkede bordet.
Tak, papa, fordi du snittede bønnerne.
Moren kalder faren "papa" for ikke at forvirre børnene.
Så børnene ikke skal tænke: "Vent lidt!
Hvem er Urs?"
Den tyske motorvej er mere ligesom en enlig mor,
som er frustreret, bitter over livet og nedkørt.
Hun er en enlig mor til otte børn,
der kommer i Europa-Park en gang om året.
Hun sætter dem af om morgenen og råber efter dem…
"Vi mødes på parkeringsplads F klokken seks!
Og hvis I ikke er der, kan I gå hjem!"
Dybest inde nærer hun et spinkelt håb om,
at to eller tre af dem måske
ikke klarer den hjem.
Hver morgen sendes folk ud på de tyske motorveje.
Man siger: "Gør bare, som I vil.
Har du købt bilen her? Få den til at vrinske."
Og alle går til den.
Der er som regel en Mercedes fra Stuttgart
og en Audi fra München,
der kører om kap med cirka 300 km/t.
De kolliderer og forårsager en ulykke,
hvilket skaber tæt trafik på resten af motorvejen
med det resultat, at alle de andre
ikke kan køre så hurtigt, som de vil.
Hvilket igen redder deres liv.
Det er sådan, systemet fungerer.
Hver morgen bliver to mennesker
ofret til guderne af den tyske motorvej.
Men i Schweiz
har vi ikke nok folk til at gøre sådan noget.
Jeg gik altså i en tysk bank.
Det var det mest voksne øjeblik i mit liv.
Jeg har aldrig været så voksen siden den dag,
hvor jeg gik til to andre voksne,
der ikke var mine forældre, for at bede om penge.
Jeg forberedte mig hele formiddagen.
Jeg prøvede at opføre mig meget voksent.
Jeg prøvede at være min egen far.
Jeg talte ligesom ham:
"Ingen salami efter klokken seks.
Jeg er faren!
Hvor er tekst-tv?
-Det er en iPad. -Hvad så? Hvor er tekst-tv?
Jeg ville gå ind til dem og sige: "Hej, giv mig penge!
Boligopsparing. Jeg kender ordet!
Hvor er den skide ræv fra reklamen?"
Jeg gik altså derind.
Men i det øjeblik, jeg trådte over dørtærsklen til banken i Køln…
Der var tæppe overalt
og marmor fra Nordrhein-Westfalen.
I det øjeblik var jeg seks et halvt år.
Min stemme forandrede sig, og jeg vinkede.
Selvom folk stod en meter væk,
gjorde jeg sådan, og de så på mig.
Halløj.
Er du her helt alene?
Ja.
Jeg…
Jeg har hørt, I har masser af penge.
Jeg har ikke så mange penge, så jeg tænkte,
at I måske kunne give mig nogen. Jeg betaler med garanti tilbage.
Hvad vil du købe med de penge, lille ven?
Jeg vil købe et stykke ejendom.
Min ældste bror ejer et hus,
og han siger, det er vildt fedt.
Men din ældste bror har en lønnet stilling, ikke?
Han er meget pålidelig.
Han rydder altid sit skrivebord om onsdagen på kontoret.
Og når han kommer hjem fra arbejde om fredagen,
tager han sin mandarin ud af sin rygsæk, hvis han ikke har spist den.
Han har ikke sådan en brun, rynket ting i sin rygsæk mandag morgen,
der får alle til at spørge: "Hvorfor stinker der på hele gangen,
fordi din bror ikke spiste sin skide mandarin?"
Jeg vil ikke købe ejendom mere.
Jeg tror ikke på,
mænd kan gøre mere end kvinder eller omvendt.
Jeg tror, der er meget få forskelle mellem kønnene.
Jeg tror, at den største forskel mellem mænd og kvinder er,
at lommerne i et par damebukser er
meget mindre end dem i mænds bukser.
Vi kan ikke have noget i vores lommer!
Det er som en trailer for en lomme: "Kommer til sommer…" Så er den slut.
Man kan kun lige have fingerspidserne dernede.
Det er godt, hvis fingerspidserne fryser, og resten af hånden sveder.
Måske kan nogle mænd lide det, når man skjuler fingerspidserne.
Åh gud…
Hun er så lækker og mystisk.
Har hun overhovedet fingerspidser?
Kom, og find ud af det!
Det er den største forskel. Den anden forskel
mellem mænd og kvinder er…
Mænd er meget bedre, og jeg mener meget bedre
til at holde sammen som et hold og at kæmpe sammen
i fællesskab for at sikre, at man ikke forventer så meget af dem.
Jeg forventer meget mere af kvinder.
Når en kvinde udtaler sig,
og det er ikke det klogeste, jeg har hørt om emnet,
tænker jeg altid…
"Hvem spurgte dig? Hold din mund.
Om tre år har vi alle sammen de samme rettigheder.
Bare vink. Det er nok."
Med mænd er jeg ligeglad.
De kan sige det dummeste. Det kan være så hult,
at det ikke er et sprog.
Det er bare lyde, der summer i mit øre,
og jeg tænker: "Pyt, det er en mand."
Men kvinder kan godt klare en masse pres.
Kvinder kan faktisk lide at være under et vist pres.
Kvinder kan lide at behage.
Mænd foretrækker at nyde. De kan lide at hygge sig.
De kan ikke kun lide det.
De kan også lide at se på andre mænd,
der hygger sig.
Tag James Bond.
James Bond-film virker kun,
fordi mænd ser på James Bond og tænker:
"Sådan, mand. Du er sej. Du kan det der.
Du knepper den kvinde, ja.
Jeg kan ikke lige nu, men du kan det."
Jeg elsker at se James Bond-film med mine mandlige venner.
Der kommer altid et tidspunkt, hvor James åbner skjorten,
og man kan se hans mavemuskler.
Mine venner tænker: "Han har seje mavemuskler.
Jeg har også mavemuskler per association."
Men det fungerer ikke for mig.
Når jeg for eksempel ser en reality-tv-serie,
og en flot kvinde tager bukserne af,
tænker jeg ikke: "Hun er sej. Hun har lange, tynde ben.
Jeg har også lange, tynde ben per association."
I stedet tænker jeg:
"Okay.
Hun har lange, flotte, tynde ben.
Hun er nok super dum."
Indtil for nylig var der tale
om at lave en James Bond med en kvinde i hovedrollen.
Men hvem vil egentlig se den?
Jeg vil ikke se James Bond, hvis helten er langt bedre end mig.
Hun gør alting bedre og er meget mere intelligent og smuk.
En attraktiv britisk hemmelig agent.
Superklog. Hun taler flydende engelsk og flydende fransk, hvilket ingen kan.
Ingen taler flydende fransk.
Ikke engang franskmænd taler flydende fransk.
Hvis du ser de franske nyheder…
Det er, fordi de tænker: "Åh, nej.
Er det konjunktiv eller ej?"
Men James Bond kan det sagtens.
Flydende engelsk og fransk.
Hun kører i venstre vejside uden problemer,
selvom hun er amerikansk.
Så dræber hun nogle onde russiske agenter
og har sex med gode amerikanske agenter.
Uden at give sit telefonnummer.
Hun er ikke bange for at blive alene på sit hotelværelse.
Nej, hun slentrer ganske roligt hen til sit værelse
og ved straks, hvordan nøglekortet skal sidde i døren.
Der ligger en æske Mon Chéri på sengen.
Enten åbner hun den ikke, eller også spiser hun kun en.
Det er nok til hende. Ingen grund til at æde hele æsken.
Så derfor ville jeg ikke se den.
Jeg har et forstyrret forhold til kvinder på grund af mit forhold til mænd,
og jeg har et forstyrret forhold til mænd, fordi jeg har to brødre.
Mine brødre og jeg var altid oppe at slås.
Det var vores eneste kommunikation.
Vi er holdt op med det, og jeg savner det.
Jeg savner det, for jeg har ingen i mit liv,
som jeg bare kan stikke en flad.
Det er altid: "Politi, politi."
Men det triste er, at vi ikke er holdt op med at slå,
fordi vi ikke vil.
Jeg vil stadig gerne slå dem,
og de vil stadig slå mig. Det er bare ikke socialt acceptabelt.
Til en begravelse er det måske okay at tjatte til den anden og sige:
"Du græder ikke rigtigt!"
Men … ellers er det ikke okay.
Til din tantes 65-årige fødselsdag
kan en 31-årig bror ikke bare slå sin 26-årige søster i ansigtet.
Mens hun ligger ned…
"Hazel…
Er det en prut eller en bøvs?"
Det går ikke. Jeg har venner, der ikke forstår det.
Jeg har veninder, der kun har søstre.
De spørger mig: "Hvorfor er du så voldelig mod dem?"
I skal vide, jeg elsker mine brødre.
Det ligger fuldstændig fast.
Jeg elsker dem, og de elsker mig.
Selvfølgelig holder vi sammen. Om 35 år kommer der en arv.
Forhåbentlig holder vi sammen.
De skal passe på,
for jeg er den eneste, der behersker Excel.
Jeg har veninder, der siger: "Hazel, jeg har en søster.
Min søster…
…er min bedste veninde."
Når jeg hører:
"Min søster … er min bedste veninde."
Så hører jeg:
"Hazel…
Jeg har…
…ingen venner.
For din søster er ikke din…
Jeg synes, det er spild af ressourcer,
når man er så gode venner med sine egne søskende.
Søskende er en slags træningspersoner for rigtige mennesker.
Med søskende kan man se:
"Hvor langt kan jeg gå, før næven falder?
Og når den falder, er jeg så i stand til at sige noget til mine forældre?"
Din søster… Måske hvis du ikke kender andre.
Hvis du voksede op i en kælder i Østrig.
Det er lidt uklart. Er det min søster eller min datter?
Og hvad så?
Ellers er det ikke okay.
Min ældste bror skal snart være far, og det gør ham meget sentimental.
Han forsøger at indføre en ikke-voldelig kommunikation.
Han kom hen til mig og spurgte: "Hazel. Hvad skal vi gøre?
Min kæreste er otte måneder henne. Skal vi gifte os?
Ville det være romantisk? Ægte romantik er for sent,
for Škodaen er allerede købt.
Det ville være godt,
hvis vi bygger en lun rede nu, før babyen kommer,
så vi kan være et rigtigt team mod resten af verden."
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle sige.
Mit eneste ærlige svar var:
"Det interesserer mig ikke. Jeg er så ligeglad."
Enhver samtale mellem min bror og mig,
der ikke hurtigt ender med,
at en af os får en på siden af hovedet,
er spild af tid for mig.
Og nu lyder det, som om jeg ikke respekterer mine brødre.
Og det skyldes, at jeg ikke respekterer dem.
Jeg synes "respekt" er et fortærsket ord. Det er et meget stort ord.
Det er for stort et ord til noget så lille som en storebror.
Respekt er overvurderet.
Jeg hører tit folk sige, respekt for andre er det allervigtigste.
Men jeg mener, at tolerance for andre er meget vigtigere.
Oprigtig tolerance er meget mere værd end falsk respekt.
Respekt er som at skyde spurve med en kanon.
Respekt er som at løbe et maraton på under tre og en halv time.
Jo, det er imponerende, men det er også okay, hvis du giver op.
Og tolerance er som at kunne stå op uden at falde.
Det er slet ikke imponerende, men det er surt, når man ikke kan.
Og sådan er det. Jeg tolererer mine brødre.
Hvis jeg tolererer dig, betyder det, at jeg anerkender, du eksisterer.
Og det vil jeg ikke sætte en stopper for.
Tolerance er meget vigtigt for mig.
Så min bror spurgte mig: "Hazel, hvad skal vi gøre?
Skal vi gifte os?" Og jeg vidste ikke,
hvad jeg skulle sige, så jeg gjorde det eneste,
der gav mening for mig i situationen.
Jeg tog en sko og en sok af.
Jeg lod sok og sko blive på den anden fod, og så stod jeg og svajede…
Jeg prøvede at smile til ham så sødt som overhovedet muligt.
Jeg vinkede venligt til ham.
Han troede, der var optræk til en ørefigen.
Han var hurtigere.
Og jeg kunne mærke hans hjerteslag inde i håndfladen
mod huden i mit ansigt.
Og for mig er det ægte kærlighed.
Mange tak, Køln!
Tak, fordi I kom.
Pas godt på jer selv.
Mange tak.
Og nu vil jeg synge
En lille sang for Køln
Og normalt ville folk klikke på Skip Outro nu
Man spørger sig selv: "Vent et øjeblik Hvordan kan så mange være involveret?
Hvad er en executive producer?
Hvad eksekuterer han helt præcist?
Hvad producerer han overhovedet?
Der står bare en underlig dame på scenen
I noget…
I noget flot tøj Som hun sikkert selv har valgt
Hun har en god smag
Og en meget naturlig stil
Hun har sikkert også lagt sin egen makeup
Det går nok hurtigt
Fordi hun sover over otte timer hver nat
Og har en ren og klar hud
Tak, fordi I kom Nu går jeg
Baren er hermed åben
Undertekster af: Rikke Schultz