Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL-DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
På reisene mellom mai 1973 og slutten av 1979,
spilte Guillermo Vilas inn 46 kassetter som aldri har blitt spilt av,
før nå.
Livet har vært en oppdagelse.
Jeg har lett etter mening bak alt som har skjedd
Da jeg ble brent første gangen jeg så ild, var det fantastisk.
Den var varm og god, og jeg tenkte: "Hva skjer om jeg rører den?
Kanskje jeg blir varm på innsiden."
Jeg fortsette å oppdage verden, og sånn havnet jeg her.
Hvem er denne Guillermo Vilas
som har revolusjonert tennisverdenen i dag?
For meg er Vilas en av tidenes beste.
En unik stil, en unik personlighet.
Hvis du søker opp de viktigste tennisspillerne i historien,
er Vilas en av dem.
I 1977 satte han rekord da han vant 50 singlekamper på rad.
Det året var han rangert som nr. 1 i verden.
Fra Buenos Aires, Argentina,
Guillermo Vilas!
INKLUDERT I HALL OF FAME I 1991
Jeg likte det etterpå.
Du kan ikke være glad. Du kan…
…gjøre noe som, når du husker det etter det skjedde,
gjør deg glad.
Guillermo var alltid med på de store turneringene.
Jeg møtte ham der. Det var veldig stort for meg.
Jeg visste at han hadde en sterk enhåndsbackhand.
Han hadde en sterk venstrehånd, og han jobbet hardt.
VILAS FORTSETTER SEIERSREKKEN TIL 15
Han er en av de beste spillerne i sporten vår,
og han er fra Argentina.
Han hadde stor innflytelse på tennis i Mellom-Amerika.
Alle latinamerikanske atleter burde takke ham.
Spillet og mentaliteten hans,
alt som påvirket meg og mange spillere i Argentina.
Jeg hadde en plakat av Guillermo. Han var helten min under oppveksten.
Den mest vellykkede spilleren fra Sør-Amerika.
Han betyr mye for tennisen.
NR. 1 - 20 UKER
Han var en del av den store generasjonen med Borg, Guillermo, Connors,
Ilie Năstase…
VILAS VINNER FINALEN I WASHINGTON
Å vinne er en konsekvens av alt det bra du gjør i løpet av et år,
arbeidet og innsatsen du legger i det du gjør.
Det viktigste for meg, er forbedring.
Vilas var besatt av å bli nummer én i alle kategoriene han spilte i.
JOURNALIST OG FORSKER
Først, nummer én i Náutico Mar del Plata.
Så nummer én i byen Mar del Plata,
i landet, og til slutt, for å avslutte sirkelen,
nummer én i verden.
Jeg husker at han spilte for å bli nummer én.
HJERTE OG MESTER
Han fortjente det. Han var den beste spilleren,
og han burde vært verdens beste spiller.
Vilas har hevdet det hele livet.
Han gjorde det i 1975, 1977 og 1982,
de tre årene han spilte på sitt beste,
og det nærmeste han kom å bli nummer én i verden.
Han fikk aldri en bekreftelse
fra verdens tennismyndigheter.
De sa nei, han var nummer to.
Mange ganger ba jeg om å se listene.
De sa alltid nei.
På den tiden hadde de et rart poengsystem.
SPILLERRANGERING
ATP har ikke publisert alle rangeringene på grunn av teknologi og lite kapasitet.
ATP World leide et datasystem,
og det tok systemet en eller to dager å beregne dataene.
Uavhengig av datagreiene, er det veldig enkelt.
Ta alle de beste spillerne, sjekk hvor mange turneringer de vant,
og det er ikke halvparten av det jeg vant.
Jeg visste at det var feil, at noen hadde brukt
det verste de hadde for at jeg skulle tro
at jeg ikke var nummer én.
Det sier at det er irrasjonelt å ville endre fortiden.
Kan noen slå sin egen historie?
Folk tror at historien blir skrevet av hvem som helst,
men den skrives av tiden.
Tiden gir deg alt.
Hvis du ser på Vilas, McEnroe og Connors,
og hvem som er nummer én, to og tre,
er det ren gjetting. Kanskje fordi han var… De er fra USA.
Kanskje det var derfor han var nummer tre.
Det er nok noen som tar ansvar og sier: "Sånn gjøres det",
og fremmer det, for spilleren med flest seiere er alltid nummer én.
Jeg heter Eduardo Puppo, og jeg er journalist.
Jeg publiserte mitt første tennismagasin i 1980, og siden har jeg ikke gjort annet.
Jeg dekket rundt 300 turneringer i 20 land,
over 50 eller 60 Grand Slam-turneringer,
jeg var sjefredaktør for alle tennispublikasjoner i landet.
Jeg skrev leksikonet Argentinsk tennis' historie,
jeg jobbet i flere radiokanaler.
I 2004 startet jeg hos CNN en Español som analytiker for nye sendinger.
I juni i 2007
hørte jeg om en ny påstand fra Vilas til ATP,
og det var en historisk urettferdighet
hele 30 år tilbake, og ideen fikk grobunn.
Seks måneder senere,
kom det noen nyheter frem som endret tingenes tilstand
og gjorde at jeg fokuserte på Vilas' påstand.
FÅR RANGERING SOM NR. 1 MANGE ÅR SENERE 27. DESEMBER, 2007, KL. 13.53
Goolagongs situasjon var en vekker i tennis' verdenshistorie.
De anerkjente gamle feil,
og ga førsteplassen til den australske spilleren, 31 år etter
hun oppnådde det for kvinnene.
GOOLAGONG RANGERT SOM NR. 1 I TO UKER I 1976
Det ga meg inspirasjon til å starte et oppdrag.
Det ga meg lyst til å sette i gang
en statistisk retrospektiv studie,
uten å vite omfanget studien ville ha
og at familien min ville investere 12 år i dette.
FOTOALBUMER
Dette er noen
av notatbøkene og dagbøkene Guillermo skrev.
I løpet av karrieren hadde han
et detaljnivå som var helt utrolig.
Eduardo begynte å få en formening om…
Han hadde en formening om…
EDUARDO PUPPOS KONE
…at han måtte vise tennisverdenen
hva de skyldte Guillermo Vilas.
Jeg så Vilas
for første gang da han spilte mot Julián Ganzabal i 1974,
i Buenos Aires-finalen.
Jeg syntes han var annerledes.
Han hadde langt hår og pannebånd…
Jeg vet ikke hva som overrasket mest, tennisspillet hans eller personligheten.
Guillermo Vilas, for de som liker tennis, trenger du ingen introduksjon.
Du er nummer én, to eller tre, jeg husker ikke,
men du er en stor tennismester.
Som seksåring spilte jeg mot veggen i tre år.
Mot veggen? Helt alene?
Mot veggen hjemme.
Så begynte jeg å spille.
-Og du ble mester med en gang? -Veggens mester.
Skolens beste og veggens mester.
Faren min sa alltid: "Lidenskap vil ta deg langt.
Ting du gjør halvveis er ikke bra for deg."
Jeg kombinerte alle mine lidenskaper, og gjorde alltid det samme.
Pappa innså at innsatsen min som idrettsutøver
og leken i gatene,
det var der du drev med sport, var veldig komplisert.
Han oppmuntret meg til å spille tennis.
Y.P.F.-TURNERING
Vi dro på en turnering i Villa Gesell.
Han sa: "Her spiller de, og de snakker engelsk.
Etterpå drar de til Europa…"
Han løy, de var fra Mar del Plata.
Jeg elsket det.
Neste dag kjøpte jeg og pappa en racket. Det var da jeg begynte å spille.
Som seksåring spilte jeg i garasjen.
Jeg begynte da jeg var seks, og spilte i garasjen.
Jeg spilte tre timer hver dag. Det var en taklampe der.
Jeg knuste den til stadighet, og mamma hadde sagt:
"Du får bare ødelegge én om dagen."
Jeg spilte til lampen ble ødelagt.
Det tok vanligvis to til tre timer.
Her ser du…
Vel…
Her er de i rekkefølge.
Den første racketen han brukte.
Dette er en Sarina
fra Sportlandia, denne er ekte.
Så en Goldwing, som også…
Av Dunlop.
Den andre er mer profesjonell.
Så gikk han over til Blue Flash,
som var på konkurransenivå.
Formålet med etterforskningen var å gå gjennom de 280 ukene
mellom august 1973,
da den første ATP-rangeringen ble publisert,
og desember 1978.
Perioden var ikke vilkårlig.
Etter min mening, som journalist på den tiden,
er det mest sannsynlig at Vilas var nummer én på den tiden.
Jeg kontaktet tidligere turneringsdirektører,
tidligere ATP-direktører,
bibliotekene på Roland Garros, Wimbledon, USTA, Hall of Fame,
i Newport, journalister på den tiden,
nyhetsbyråer, avisarkiver…
Jeg sjekket over 100 seriøse kilder.
Jeg fikk hjelp fra familie, venner,
kolleger, journalister, til å notere tusenvis av resultater.
Det var mellom 80 og 90 turneringer per sesong.
Alt ifølge det som skjedde på banen,
uten forvridninger.
Jeg har alltid støttet Eduardo.
Jeg hjalp ham med alt han ba om,
fordi jeg liker å etterforske, og blir ganske besatt.
Jeg er fornøyd med bidraget mitt,
fordi sannheten sto på spill.
PROSJEKT V DEL I
Slik ble Prosjekt V født,
og jeg ga det navnet etter Vilas' etternavn,
for å prøve å holde det hemmelig.
KONFIDENSIELT
Det er viktig å være nummer én.
Samtalene du har i en drosje
eller med noen som spør: "Hva jobbet du med?"
-"Jeg spilte tennis." -"Var du god?"
"Jeg var verdensener."
De sier: "Jøss!"
Sier du: "Jeg vant French Open,"
veier det ikke like tungt.
Faren så da de kom til Ciudad República-turneringen,
var de fleste spillerne Locíceros elever.
De snakket om læreren med forkjærlighet.
På den tiden, da jeg var åtte og et halvt,
slo Locícero seg ned her,
startet tennisskolen, og vi begynte å spille.
Læreren sa:
"Vil du bli mester eller tennisspiller? Klubbmester eller i Argentina?"
"Finnes det noe annet?"
"Turneringsmester, Grand Slam-mester…"
-"Kan jeg bli argentinsk mester?" "Ja, om du gjør som jeg sier."
Det er to ting en mester må ha:
FØRSTE OG ENESTE LÆRER
Talent og profesjon.
De må jobbe med en kvalifisert profesjonell,
som kjenner til og har studert de tre viktige temaene som en god lærer.
Første, kroppen, andre, teknikken og tredje, serven.
Mislykkes de innen en av de tre,
om de ikke yter, vil de ikke lykkes.
Jeg spurte læreren:
"Hvor mange spillere turnerer verden rundt?"
Han sa: "Kanskje 60 eller 70."
I hele verden! Da skjønte jeg at dette var en vanskelig sport.
Hva om jeg sier at tennis ikke er vanskelig?
Du kan ikke utvikle deg om du ikke forstår det.
Når du forstår musikk, er det ikke vanskelig.
Do, re, mi, fa, sol, la…
Da kan du spille tango, ranchera, alle typer musikk.
Så kan du skrive det.
Det er det samme med tennis.
Du har fire tema for drive, fire for backhand.
Etter et år, sa han: "Du slipper å betale, men du må komme hver dag.
Du må trene hver dag, men det er gratis." Og sånn ble det.
Han visste at jeg ville bli tennisspiller.
LOCÍCERO MED ELEVEN SIN
DYKTIGE TENNISSPILLERE SOM GÅR PÅ BARNESKOLEN
Mamma var redd for at jeg skulle bli tennisspiller.
"Hva skjer om sønnen vår blir tennisspiller?"
"Det skjer ikke. Det er ikke penger i tennis.
Han vil forstå at han ikke kan få det vi har, og så slutter han."
Mora mi ringte noen partnere,
viktige personer, advokater,
og de møtte med meg for å si at det ville bli grusomt.
"Det er grusomt å gjøre det dere gjør." Det var et kort møte.
-Jeg var argentinsk mester. -Var du det? Allerede?
Og i Sør-Amerika.
Jeg var i mesterskapsteamet i Sør-Amerika.
Som 15-åring vant jeg Orange Bowl.
MIAMI I USA
Alle er med i Orange Bowl, den dag i dag.
Hvis ikke, er det vanskelig å lykkes.
Jeg begynte å spørre:
-"Hvem er den beste spilleren?" -"Connors."
-"Hvem er han?" -"Han er der med mora si."
Jeg så ham spille, og han hadde en Wilson T2000-racket.
Wilson T2000-racketen ble laget av Lacoste i 1940.
Connor likte den fordi han mangler styrke.
Han er en svak spiller,
og racketen ga mer kraft. Han var den eneste som brukte den.
Jeg studerte ham i ei uke og var på alle treningsøktene.
Da jeg spilte mot ham, vant jeg.
Jeg måtte ikke gjøre stort for å vinne.
Jeg spilte godt og gjorde det jeg ble bedt om.
Han så aldri på meg, fordi han var bedre enn meg.
Jeg vant 6-4, 7-5.
Da han tok meg i hånden, var han sint, og så ikke på meg.
Så forsvant han.
Vi så hvem som kom til å være
mine fremtidige fiender.
Nå er han i Mar del Plata. Han kom i går kveld. Guillermo Vilas.
Nå er han her, på Club Náutico, hans andre hjem.
Hva er din beste prestasjon som har gitt deg mest?
Det var å vinne Orange Bowl.
Hvert år jeg var med, vant jeg en Orange Bowl i double og single.
Det er det viktigste tennismesterskapet.
-Skal du til Punta del Este? -Jeg skal prøve,
men jeg er sliten etter denne reisen, og har ikke slappet av siden juli.
Jeg har spilt hver dag og reist til Europa. Jeg er utslitt.
Det er smart å ta en pause, for dette året blir mer intenst.
Vi må spille i Davis Cup og mange mesterskap.
Og du må studere.
Ja, det er mitt siste år, og jeg må forberede meg på college.
Eduardo ringte og sa:
Jeg er ferdig med undersøkelsene.
Vilas hadde vært nummer én om rangeringene ble gjort riktig."
Jeg sa: "Ok, greit, 1977."
Han sier: "Nei. Det var i 75."
Jeg sa: "Hva?"
Syttisju var året for alle tennisinteresserte.
Vilas kampanje i 1977 var enestående.
Derfor hadde ingen sett på de andre årene.
Da jeg studerte 1975,
så jeg at Jimmy Connors var nummer én med liten margin,
rundt 0,19 poeng mer enn Vilas.
Gjennomsnittet var 42,72 mot 42,52.
Forskjellen var så liten, at jeg fokuserte
kun på Vilas' og Connors' poeng.
Det er avgjørende for spillet at rangeringen er riktig,
og spillerne ville ha det sånn, men nummer én var omtvistet.
Jeg la til, trakk fra og delte.
Jeg innså at jeg gjorde en enorm feil,
fordi det var umulig å gjøre det på en isolert måte,
kun ved å ta hensyn til Vilas' og Connors' poeng som planlagt.
Jeg måtte gjenskape rangeringene
fra dagen de hadde startet,
fra og med august 1973.
Jeg ble emosjonelt nedbrutt,
fordi mye av informasjonen var ubrukelig.
Jeg måtte starte helt på nytt med mange av tingene.
Hjemmet vårt var ikke lenger et hjem,
fordi det var fullt av papirer, bøker, blader…
Det var et lager fylt med beviser.
Vi kunne ikke invitere hjem venner på grunn av plassmangelen.
Det var her jeg tilbrakte timer, dager og netter.
Jeg la meg, og av og til våknet jeg
for å skrive ned ting i en notatbok fra senga,
så kom jeg hit for å prøve å notere det ned.
Av og til kom barna ned og sa:
"Hvorfor er du oppe så sent?"
Eduardo prioriterte Vilas' rangering foran alt annet.
Vi hadde mange krangler,
og det var vanskelig, for jeg så…
…at det mest dyrebare for meg var i fare, ekteskapet og familien.
Jeg regnet ut alt jeg kunne gitt mine matematiske evner,
til jeg kom til et punkt
hvor jeg ble sliten, rev alt i biter,
og det var det.
På noen sider…
Jeg hadde brukt mange timer på dem, og noen var helt ubrukelige.
Du blir den du er ment å være, eller ingenting.
Sånne ting gjorde veldig inntrykk.
Verdiene tilsa at verden hadde tatt feil.
FRED MED BEATLES
Krigen var over, og vi danset
til Glenn Millers musikk. Plutselig dukket Elvis opp,
med en helt annerledes lyd.
Min Elvis var El Flaco Spinetta.
Jeg dro på en konsert, og det var mange utenfor
med langt hår, og El Flaco Spinetta kom sammen
med David Lebón, kledd som kvinne, og det var…
I Mar del Plata var det helt forbløffende.
Konserten var helt utrolig.
Den berømte hippiebevegelsen startet,
og jeg likte tanken om å være fri fra alle forbindelser,
og at livet ikke handlet kun om å studere, jobbe og gjøre som faren din,
og være på trygg grunn. Du måtte satse på lidenskapen din.
Av og til gir lidenskap deg frihet,
men ingen penger.
Jeg husker Woodstock.
Det forandret verden.
Jeg ble mer opptatt av lidenskapene mine, fordi jeg skjønte at de var eneste utvei.
KOCH OG VILAS FØRSTE KAMP
Jeg dro til Houston for å spille.
Jeg var i en platebutikk og sa: "Jeg er fra Argentina.
Har du noe progressivt?"
Han sa: "Ja, vær så god."
Det var Hendrix.
Jeg hørte på Hendrix fra Houston til Miami,
til Buenos Aires uten stans.
Jeg ble helt gal.
VILAS OG EN UTROLIG OPPVISNING
Alle sportsinteresserte her til lands
begynner å høre begreper som før var ukjente for oss.
Passing shot, drive, backhand, Grand Slam, topspin.
Det er takket være den nye, argentinske tennisstjernen,
Guillermo Vilas.
FINALE BUENOS AIRES-MESTERSKAPET
Alle setter sin lit til nykommeren i tennisverdenen.
Hvor langt kan han nå?
Vil han spille under neste Masters i Melbourne?
Vilas gjør tennis populært i Argentina.
Guillermo spilte som forventet.
Da vi kom til Melbourne…
TRENER OG RÅDGIVER
…hadde han kommet seg etter slitet i Buenos Aires.
Treneren hadde treningsøkt han aldri hadde hatt før.
Han vekte meg kl. 04.00.
Jeg måtte trene i en stigning,
og med andre elementer kun han visste om,
for han hadde blandet forskjellige øvelser.
Det var rart, og jeg var på mitt beste.
FINALE
Năstase eide Masters-turneringen,
men jeg gjorde alt automatisk,
akkurat som treneren hadde lært meg.
Jeg ble sliten.
Bra, tøff serie av begge spillerne.
På et tidspunkt begynte jeg å spille med anarki.
Jeg tok de riktige avgjørelsene.
Guillermo Vilas er Master-vinneren i 1974.
Han vant over rumeneren Ilie Năstase,
som hadde vunnet tre år på rad.
For noen måneder siden,
sa en person til meg: "Hva synes du om gress?"
Jeg sa:
"Gress er for kyr."
Nå tenker jeg at noe er for kyr, noe er for tennis.
Det var vanskelig å rasjonalisere det som skjedde. Det tok tre år.
For alt vi oppnår, har vi et system, et gjentakende mønster.
Gjentagelsene kan skje så langt fra hverandre,
at mønsteret er vanskelig å finne. Til jeg fant det. Og da…
Derfor skjedde 77. Jeg hadde studert i tre år.
Jeg var helt knust, og den tålmodige kona mi
dro på leting etter en mesterhjerne,
en matematiker som også kjente tennishistorien.
Jeg tenkte på hvor jeg kunne finne folk
som var helt besatte over ett tema,
og det var rangeringen. Ikke dagens,
men en eldgammel rangering.
Jeg sa:
"Eduardo har sjekket bøker, avisarkiver,
spurt turneringsdirektører. Hva mer? Fansen."
Jeg lette i internasjonale blogger
etter folk som ville snakke om rangeringen.
Jeg mente de var spesielle mennesker, helt besatte,
for du får ikke betalt for å skrive en blogg.
Jeg klikket på en av dem, og fant en mann fra Slovakia.
Vi pratet sammen.
Jeg sa til Eduardo: "Han er veldig lik deg."
Hun fant en slovakisk mann
som ikke var med på utfordringen,
men han anbefalte en annen mann fra Romania, Marian Ciulpan.
Først var jeg skeptisk,
fordi det var på nettet, men…
Vi brukte avatarer, ikke de ekte navnene våre.
Det føltes riktig, fordi det var knyttet til prosjektet mitt.
Jeg studerte gamle rangeringer.
En argentiner slo seg sammen med en rumener for å studere Vilas' rangering.
Og Vilas, en argentiner,
oppnådde sin storhet takket være Felipe Locícero
og rumeneren Ion Tiriac.
Da Eduardo kontaktet meg,
føltes det riktig å gå gjennom historien på nytt.
JEG SER AT DU ALLEREDE HADDE DETTE. INTERESSANT.
SEND MEG DATAENE
Jeg prøvde å forklare hva det betyr
å gjenoppbygge rangeringene,
og han forsto og ga meg informasjonen jeg trengte.
Jeg ga ham mye data og informasjon om turneringene.
Vi hadde et omfattende og ambisiøst mål med så store mengder.
Jeg ga beskjed til Eduardo hvis jeg fant noe.
Han fortalte hva han mente.
Jeg ga ham tall, men da spurte han: "Hva betyr dette? Jeg fant en uavgjort.
Burde ikke turneringen ha blitt rangert?"
De tidlige oppføringene på 70-tallet, da de begynte med datamaskiner i ATP,
var ikke konsekvente.
Det fantes mange måter å gjøre rangeringene på.
Eduardos fokus var på 70-tallet.
Vilas' mest aktive periode.
Han forventet å se ham som nummer én.
Borg, Panatta på banen, takk.
Ikke Panatta. Vilas!
-Borg, Vilas på banen, takk. -Takk.
Guillermo Vilas, Argentina.
French Open er verdens viktigste turnering på grus.
Det er en stor turnering.
Jeg vant året før, så jeg ville forsvare tittelen min
og spille mot den beste spilleren, Guillermo, i finalen.
Da jeg kom dit, var jeg veldig nervøs,
fordi jeg slo ham gangen før,
og jeg vant Masters Cup…
Jeg visste at jeg kunne vinne,
og fordi, som jeg sa tidligere, var jeg ingen fantastisk spiller.
Vi kjenner til våre svakeste slag
og våre sterkeste slag, så vi kjente til spillet
svært godt.
Det var nesten som å spille sjakk
da jeg og Guillermo gikk på banen.
Jeg og Borg var nære venner. Vi reiste sammen.
En dag møtte jeg ham
da vi kom på hotellet, og han sa: "Kan jeg spørre om noe?"
Driven din suger,
og backhanden min er elendig."
Vi delte teknikkene våre.
Vi var gode venner. Han var søramerikansk, og jeg var svensk.
Det klikket veldig bra mellom oss.
Hver ettermiddag gikk vi på matbutikken
og kjøpte masse yoghurt, for begge to likte yoghurt.
Vi kjøpte 20 yoghurter, og spiste mens vi så på TV.
Vi spilte dobbel sammen.
Med Borg veddet vi hvem som ville ødelegge rivalens racket,
hvem som ødela flest racketer.
Vi siktet på brystet.
Ingen forsto topspin på den tiden.
Vi trente mye sammen og tilbrakte mye tid sammen.
Det var et problem vi hadde. Jeg og Guillermo gjorde de samme tingene,
men vi jobbet med andre ting for å gjøre spillet bedre.
Han jobbet med det samme som jeg måtte jobbe med.
Det var viktig for meg å slå Guillermo i den kampen,
for på den tiden var vi to av de beste grusspillerne i verden.
Bakgrunnen min som programvareutvikler ble nyttig.
Jeg laget et system som beregnet alt dette automatisk.
Jeg brukte en tidlig utgave av MATLAB.
Det får jobben gjort raskt.
Det gir løsninger på komplekse matematiske problemer.
Med Ciulpan gikk utregningene raskere,
og fra august 1973 til desember 1978,
ifølge ATPs database,
publiserte de 128 rangeringer
av de 280 mulige for ukene i den perioden.
Hvis vi følger de offisielle retningslinjene,
vil de gjenværende 152 ukene ha tomme stillinger.
Sånn var det ikke.
I 1975 ble de 13 publiserte ukene gitt til Jimmy Connors.
15. DESEMBER, 1975 OPPDATERING NR. 31
De 39 upubliserte ukene ble også gitt til ham.
De ga ham alle årets 52 uker,
uten at de ble registrert og beregnet.
Ja, jeg synes han fortjente det.
Han sa han skulle gjøre det, og han gjorde det.
Jeg fikk en videomelding fra Vilas, fra Guillermo Vilas.
Han satte pris på prosjektet mitt
og ville at rettferdigheten skulle seire.
Det var motiverende.
Marian, står til?
Jeg heter Guillermo Vilas.
Jeg vet at du gjør en utrolig jobb,
og jeg stoler på deg.
Jeg vet at du er sliten, og det beklager jeg.
Disse tingene er ikke normale,
og kun en som deg kan hjelpe en som meg.
Fortsett, er du snill.
Vi ses når alt er ferdig,
og da skal vi feire. Tusen takk.
Vilas anerkjente at han hadde spilt svært bra i 1975.
Og etter Wimbledon vant han over 30 kamper på rad,
og han følte at han var svært nær Connors.
For gjennomsnittet hans og den upåklagelige innsatsen hans,
ved mange øyeblikk, var kritisk.
Ifølge ATP, tok Connors førsteplassen med svært liten margin,
kun 0,198 over argentineren.
Da kom Vilas' første påstander til ATP.
Han spurte de som satte sammen listene
om han hadde blitt flyttet oppover hver uke.
Han fikk alltid samme svar:
"Nei, Willy, du er fortsatt nummer to."
Sånn fortsatte det, fordi han kom aldri lenger,
selv om han vant hver uke.
Jeg visste at jeg lå foran.
Hvordan kunne det stemme at jeg ikke greide å krysse grensen
og være, selv for bare en dag, nummer én?
Jeg var med i den opprinnelige rangeringskomiteen.
Han kan ha snakket med andre, men så vidt jeg vet…
Klaget han ikke til meg om at han ikke var nummer én.
I 1975 spilte Connors i Bermuda-turneringen,
og den har kategori E.
Det er en forskjell på 40 poeng mellom det han gikk ned i 1974
til hvor mye han økte i 1975.
Den forskjellen på rundt 40 poeng førte til at gjennomsnittet sank.
ORANTES SLO DET ARGENTINSKE FORBILDET…
På tross av at Vilas hadde tapt noen utrolige semifinaler,
US Open i 1975,
i Forest Hills, mot spanjolen Manuel Orantes,
var det resultatet springbrettet for hans neste store steg.
Vi tok den offisielle rangeringen fra 8. september,
og beregnet 22. september som den skulle ha vært
om den ble publisert på den datoen.
Fra mandag 22. september i 1975,
ifølge våre revisjoner,
inntok Guillermo Vilas førsteplassen for første gang i livet.
Da vi fant ut at gjennomsnittet for 1975
var feil i den offisielle rangeringen, og at det manglet en dato
hvor Guillermo ville vært nummer én,
ble Eduardo svært overrasket.
Her rykker han opp og beholder plassen i fem uker til,
frem til 27. oktober, 1974, hvor Connors blir nummer én igjen.
Connor inntar plassen i 10 uker, og Vilas la til to uker til,
ukene fra 5. og 12. januar i 1976,
og hadde sju uker i toppen.
Jimmy Connors ble regnet som nummer én alle ukene, og det utfordres ikke.
Han og Vilas er kun frontfigurer i historien som ble skrevet,
og ingen av dem er ansvarlige for den.
Tiriac, endrer du stilen på Guillermo Vilas' spill?
Guillermo må endre på spillet sitt.
Han må være mer aggressiv og satse mer.
Jeg håper han gjennomfører det.
Det er en vanskelig overgangsperiode,
men det er hans mulighet til å opprettholde det høye nivået.
Vi håper det går bra,
og vi takker deg for hjelpen og samarbeidet
som gjør Guillermo til verdensener.
-Det vil alle. -Takk.
Tiriac kontaktet meg et par ganger,
og siden det alltid gikk bra når vi spilte,
sa jeg: "Vi prøver i en måned."
Jeg vant tre turneringer på rad.
Jeg ringte og sa: "Jeg vil ansette deg. Hva koster det?"
Han spurte meg hvorfor.
Jeg sa: "Jeg har nådd grensen min."
"Men du vant ditt og datt."
"Ja, men jeg… Det er enklere med deg."
Vilas kom med åtte par sko.
Han kom med, seks, sju, åtte t-skjorter,
og trente i seks til åtte timer hver dag.
Tiriac sa til meg:
"Hvordan føles det å ha verdens beste trener?"
Jeg svarte: "Du vet jo
at du har en spiller som kan gjøre alt du sier.
Med min teknikk kan jeg ta alle skudd, alle spill, spille på alle underlag,
skru enhver ball fra enhver posisjon
uten å bli sliten, på timevis."
Det første han gjorde var å teste hvor mange timer jeg kunne spille.
Han stoppet etter åtte timer.
Jeg sa: "Jeg kan fortsette." "Nei, det holder."
Jeg har stor respekt for alt han gjorde,
fordi kraften, innsatsen og engasjementet…
…var det beste jeg har sett.
Jeg kom til finalen i Australia.
Ute.
Roscoe går tilbake.
Matchball.
Ut! Ja!
Game, sett og mesterskap for Tanner.
Det er 6-3, 6-3, 6-3.
Se på ansiktene til Vilas og Tanner. Du ser hele spekteret.
Jeg tapte mot Tanner.
Guillermo Vilas.
Det var en forretningsorientert Vilas
som gikk ut på banen til mennenes singel-finale.
Vi spilte i alle turneringer, og jeg var elendig.
SLÅTT I FINALEN
SLÅTT I SEMIFINALEN
Av og til må du nå bunnen
slik at du kan få hjelp.
Jeg reiste til Hawaii.
Jeg hadde alltid villet dra dit, alene.
HAWAII, USA
Jeg dro til ørkenen, jeg løp, jeg klatret opp et fjell,
jeg så solnedgangen, og etterpå
så jeg at fjellet hadde lys på én side, men den andre hadde ikke lys.
Den var helt mørk.
Det var prærieulver der som ulte,
og jeg ble vettskremt.
Jeg var der i ti dager.
Tiriac kom på besøk.
Han så meg, og sa: "Nå tar jeg over.
Dette blir vanskelig."
Guillermo var typen som på ei uke trengte
kun tretti timer
til å få presisjon med ett slag.
Han begynte å lykkes med alt. Treningen, tidsplanen…
Jeg tenkte ikke på noe.
Han justerte ting hele tiden.
Jeg sluttet å skrive poesi.
Jeg så alltid på filmer og leste bøker, men han fikk en slutt på det.
Han trimmet meg som et gammelt tre.
Jeg adlød fullstendig.
Det fungerte perfekt.
Han satte sammen en streng diett. Jeg var utsultet.
Jeg var så sulten at jeg drømte om mat.
Vilas kostet meg 365 dager i året
i ti år.
DESEMBER 2013
Det er vanskelig å tro,
men Vilas var den siste som hørte om etterforskningen.
Seks år etter jeg startet,
da vi var svært sikre på statistikken, bestemte jeg meg for å fortelle det.
26. DESEMBER, 2013
"Dette er de første gode nyhetene
om rangeringen din," sa jeg.
Han så på det med vantro,
fikset håret med venstre hånd,
så på meg, og bestilte en kaffe til.
Han snakket om været, varmen,
han reagerte ikke.
48 TIMER SENERE RINGTE VILAS TIL PUPPO
Han sa: "Beklager at jeg var kort, men jeg var så rørt,
og jeg fikk en million tanker.
Det var tredje gang tennis traff meg så hardt.
Første gang var da jeg vant Masters som ukjent spiller,
så da jeg vant min andre Australian Open,
fordi pappa var der og jeg så ham gråte for første gang,
og dette er den tredje."
Det siste han sa, fikk meg til å bryte sammen.
Han sa:
"Skjønner du hva dette papiret betyr for meg?"
Det var første emosjonelle møte jeg hadde med Vilas,
men jeg ble også litt redd, fordi…
…dette kunne føre til noe farlig om det ikke endte bra.
Vilas hadde ikke bedt meg om å gjøre ham til nummer én.
Jeg involverte ham…
…i denne kampen, som samtidig var hans egen kamp,
men den var mer aggressiv.
Jeg angret på at jeg ga ham konvolutten.
PARIS I FRANKRIKE
Jeg hadde spilt i Roland Garros-finalen.
På den tiden hadde jeg vunnet 40 eller 35 turneringer.
Jeg var ingen amatør.
Tiriac innså at grunnlaget for å spille i finalen var å trene to ganger.
Her trente Vilas i 1977. La Faisanderie.
Han trente her i mai og juni i 1977,
fordi han ville ha et stille sted. Vilas var isolert fra nesten alt.
Så de var her.
Vilas sov under trærne.
Et veldig fint sted.
Et sted for å jakte på fasaner.
Det er litt langt fra sentrum.
Paris er et vakkert sted.
Tiriac ordnet alt, og jeg hørte etter.
Hver gang jeg tok en avgjørelse, ble det komplisert.
Jeg fulgte timeplanen hans,
gjorde alt han sa. Jeg trente og gjorde alt
på samme måte, og gjentok alt.
Jeg involverte meg ikke.
Jeg skrev i dagboken min hver dag til jeg slappet av.
Jeg var urolig og fikk ikke sove.
Problemet er at vi ble fortalt… Vi trenger en forklaring.
Jeg tenkte på en annen kamp, og da dommeren sa det,
innså jeg at den var over.
Jeg visste det var matchball, men jeg spilte.
Når en ball var over, startet en ny.
Derfor tok jeg armene ned, ikke opp.
Jeg snudde meg mot Tiriac.
Man gjør det automatisk.
Tar du en hai ut av vannet, gjør den likevel sånn.
Den er ute, og det er ingenting.
Hva biter den i? Den fortsetter å bite.
Jeg var som en hai.
4. DESEMBER 2014
Startpunktet for historien er torsdag 4. desember, 2014.
Jeg husker hva klokken var.
Den var 14.56 i Argentina,
og 12.56 på destinasjonen,
i Pontevedra Beach i USA.
Det var da jeg sendte
alle dokumentene direkte til ATP-direktøren.
E-posten inneholdt en lenke og et passord for å få tilgang til
de 1232 filene som var krypterte på nettet,
og de 1119 sidene i etterforskningsdokumentet.
Når systemet ble opprettet med poeng,
antar jeg at poengene er poengene.
En kan ikke protestere mot matte,
med mindre den er feil. Derfor er vi her i dag.
PROSJEKT V
Etterforskningen garanterte at all tvil
og de tekniske og statistiske feilene til ATP
ble støttet av beviser,
og alt var skannet og konkret.
Jeg hadde trengt mange år og assistenter
for å gjøre jobben teamet hans gjorde.
Jeg tror på ham. Eduardo er respektert innen bransjen, og han er seriøs.
Han hadde ikke presentert det om han ikke var sikker.
Jeg følte meg alene. Jeg elsker det. Det var så gøy.
Jeg spilte, gikk på rommet og spiste,
jeg bestilte romservice, og så la jeg meg.
Jeg hadde ikke mer energi.
Døgnrytmen var skakkjørt. Når man er veldig sliten,
vil man ikke være rundt folk,
men man kan likevel tenke.
Man kan tenke på de frieste og vakreste ting
man kan tenke seg. Jeg hadde gode opplevelser.
Jeg likte de små tingene. Iskrem, for eksempel.
Er du sliten, tenker du på enkle ting.
Jeg vet ikke.
"Jeg håper sengen er ren. Jeg slår på klimaanlegget."
Det høres ut som tull,
men det føltes som de var svært viktige.
TREDJE RUNDE I WIMBLEDON
Jeg kom til Gstaad,
og Thomaz Koch sa: " I morgen må du bli med og se
Krishnamurti, en indisk filosof."
Det regnet, så jeg dro.
"Hva om det vi prøver, med alle diskusjonene og pratingen her…
FILOSOF
…er å se om vi kan fremkalle en forvandling av sinnet.
Jeg kom tilbake, helt overveldet.
Plutselig hadde gleden
en sinnsro, som om det var viktige ting,
og at vi var mer avhengige av harmoni enn angst.
Det forandret livet mitt.
DETTE ER ET SVAR PÅ E-POSTEN OM ATP-RANGERINGEN.
TAKK
Vi ventet på svar fra ATP. Det kom etter to måneder,
og det var negativt.
BEREGNET MANUELT 100 % NØYAKTIG
Eduardo er nok mer frustrert enn meg.
Han jobbet med dette i mange år før meg.
Ifølge myndighetene,
hadde de ikke alle dataene
fra 70-tallet, og de kunne ikke bevise årsakene
til feilene vi fant.
Å ha de riktige tallene
som avdekker sannheten, og likevel bli avvist.
Det er utrolig frustrerende.
Avvisningen førte til at vi inkluderte selveste Guillermo Vilas i teamet.
Vilas sendte en personlig e-post
til direktøren, Kermode,
og sa, blant annet, at han antok
at han forsto den vanskelige og urettferdige situasjonen
ATP hadde satt ham i.
Og at han også følte seg berettiget til, som grunnlegger av ATP,
til å gå til rettslige skritt.
Kermode svarte samme dag, han var svært rask,
men med samme standpunkt som før.
Vilas fikk ikke et svar som var bedre begrunnet.
JULI 1977
I dag fortsetter jeg med opptaket jeg startet for lene siden.
Fire dager siden. Det er vanskelig å snakke til en båndopptaker.
Følelser eksisterer ikke.
MELDING FRA VILAS TIL VENNENE SINE
Alt er bra her.
Jeg svaner dere sånn.
Det føles som dere er nær.
Jeg gleder meg til å dra til Argentina
så vi kan dele alt vi har.
Jeg håper jeg spiller bra.
Jeg har planer om å trene mye
og vinne. Det er det jeg vil.
I mørket i går kveld, da strømmen gikk,
brøt også den sosiale ordenen, eller sivilisasjonen, sammen.
MILLIONER ER UTEN STRØM I NEW YORK CITY
Vilas hadde en periferisk visjon utenfor tennisverdenen,
og mange ganger sa han til meg
at da han kom til New York i 1977,
følte han en rar atmosfære.
Det var opptøyer, branner,
økonomiske problemer, en grusom varmebølge,
i tillegg til saken om Son of Sam,
som skjedde rett før US Open i Forest Hills.
Mannen politiet mente var Son of Sam,
en som hadde drept seks og såret sju på 13 måneder,
ble arrestert i New York.
Han sa til politiet: "Ok, dere tok meg."
Luften var tung, og Vilas følte det.
Jeg var redd, for jeg var sliten. Jeg hadde vunnet mange ganger.
Jeg vant i Kitzbüehl, Washington, Louisville,
Columbus, Ohio, South Orange,
Westchester, på rad, uten å tape.
Nå var det US Open.
Velkommen til US Open 1977 i Forest Hills i New York.
Før finalekampen varmet jeg ham opp
i en og en halv time på en sidebane.
Jeg svettet da jeg gikk inn.
Kjenn følelsene.
Tiriac hadde én taktikk, jeg en annen. Jeg brukte min, og det gikk ikke bra.
Han fikk null i første sett.
Det ser ut som han mediterer.
Han hadde vunnet fire eller fem poeng med en fantastisk volley.
Jeg så at skuddet kom,
jeg gikk ut i det åpne rommet, men så ingenting.
Den blir inne, og det er den!
For et skudd!
I tennis er det spillere som er redde for å tape.
Vilas var ikke redd for å tape.
Han var nesten redd for å vinne.
Det vanskeligste med en seier er ikke å vinne,
men å overbevise motstanderen om at de taper.
Vi venter på linjedommeren. Det er usikkert.
Vilas vant! Han vant! Vilas er mester av Forest Hills!
Argentineren er omringet av en flokk med fotografer
og andre folk, det er kaos.
Vilas har vunnet US Open og er nummer én i verden!
Det var en tradisjon for finaler, og også for tennis.
Banen invaderes. Det skjer alltid.
Det var en invasjon på Roland Garros, men av 20. Her var det 100 000.
Den siste dagen, 11. september, 1977,
da vi kom til hotellet den kvelden
etter å ha vunnet US Open-finalen,
tok han notatboken sin, dagboken,
og han sa…
Han åpnet den, og det var bare én side igjen,
og det er denne.
Han skrev…
…at han vant,
og han skrev: "Bravo! Vennen din i 25 år."
Han var sin egen venn på den tiden.
Én dag før Roland Garros i 2015,
ble jeg kontaktet av journalisten Christopher Clarey
fra New York Times,
fordi Kermode hadde fortalt
at ATP ikke ville erkjenne Vilas som nummer én.
Jeg ble overrasket, for det var konfidensielt.
Artikkelen ble publisert på nett den 25. mai,
og i den trykte versjonen av avisen dagen etter.
Tittelen sjokkerte meg.
VILAS ER FORTSATT IKKE NUMMER ÉN
Eduardo kom til meg med forskningen og historien
mange måneder før jeg skrev artikkelen,
og det var en av de mest interessante og kompliserte sakene noensinne.
Det var en lang artikkel hvor Kermode
avdekket sitt synspunkt, og sa:
at han var 100 % sikker, så langt det var mulig,
at historien ikke kunne skrives om.
Fra ATPs perspektiv var de redde for at om de åpnet portene
og gjorde Vilas til nummer én,
ville mange andre si:
"Jeg burde ha vært nr. fire i 1970, eller nr. ti."
VILAS VAR NUMMER 1 I 1975
Det var store konsekvenser i tennisverdenen.
Etterforskningen skulle ikke offentliggjøres,
men presseomtalen, selv om den var et uhell, var bra,
fordi den skapte oppmerksomhet rundt temaet.
USOLIDE GRUNNER AV ATP
Dette er en spesiell sak.
Jeg tror ingen andre… Det var en sak med Evonne Goolagong,
og ATP kunne sagt det samme om Guillermo Vilas.
Jeg har ikke sett dokumentasjonen, men den er nok solid.
Jeg antok at ATPs datapoeng og måten systemet ble designet på,
var nøyaktig, fordi matematikken tar ikke feil.
Så fant jeg ut, 20 år etter,
da Mr. Puppo startet etterforskningen på Vilas' vegne,
at de kan ha gjort en feil i beregningene.
Jeg tror saken er åpen.
Jeg husker ikke at noen sa:
"Det er fælt, Guillermo burde vært nummer én."
Det har jeg aldri hørt.
Vi måtte se på det grunnleggende innført av historien.
Når en idrettsutøver produserer et resultat,
er det deres for alltid.
Ingen kan manipulere bragdene deres,
eller si hva de skal gjøre med dem,
verken ATP, ITF, reporterne eller utøveren selv.
Det er en rettighet som ikke kan endres.
I mai 2015 autoriserte Vilas
bruk av advokat for å få et juridisk synspunkt,
Mr. Adrián Sautu de la Riestra,
og han ble vår representant mot ATP.
Først tilbød vi ATP en mekling
med anmodning om en erklæring som anerkjente Guillermo som nummer én,
og gjorde det klart at han ikke krevde økonomisk oppreisning.
Hvorfor var han ikke nummer én?
Ingen skjønte det.
Noen folk som skrev historien på nytt, de skrev…
Det avhenger hvem som skriver historien, ikke på leseren.
Etter min mening var Guillermo helt klart nummer én.
NEW YORK I USA JANUAR 1978
I tennisverdenen på syttitallet var det en forventet tradisjon,
og det var forsiden på World Tennis' utgave som gikk gjennom sesongen.
På forsiden hadde de spilleren som, etter deres mening,
var nummer én det året.
For å definere den beste spilleren i 1977,
ventet redaktørene til Masters-finalen i januar 1978
mellom Borg og Connors.
JANUAR 1978
Det året vant Connors ni turneringer.
Borg vant sju.
Jeg hadde vunnet 14.
De hadde vunnet en Grand Slam hver.
Jeg hadde vunnet to, og kom til finalen i en tredje.
Jeg doblet dem i alt.
Jeg var avhengig av det resultatet.
Connors hadde ikke vunnet noe, og hadde ikke sjans. Han måtte vinne.
Jeg ville ikke se kampen. Det var for vanskelig.
Jeg gjorde noe som var helt ulikt meg.
Jeg dro på Woodstock.
WOODSTOCK I USA JANUAR 1978
Stedet jeg hadde min første kontakt med frihet på konserten.
Jeg var på Woodstock, og jeg følte friheten.
Jeg så stedet, og sa:
"Om den andre vinner, så kanskje
jeg må bygge et skur og bo her, for da blir jeg så sint!"
Direkte skudd! Han returnerte ballen.
Nå er han nær nettet. Straight set!
Jeg kom tilbake på kvelden.
Det var sent. Jeg bodde på Plaza Hotel.
Jeg gikk langsomt inn,
og jeg møtte Donald Dell.
Han spurte:
"Så du kampen?"
Jeg sa "Nei.
Hvem vant?"
Han sa:
"Connors".
Jeg sa:
"Hvordan var den?"
Jeg prøvde å la være å smile. "Hvordan var kampen?"
Jeg gikk opp på rommet mitt,
låste meg selv inne…
Og ble der og stirret i taket.
Dagen etter kjøpte jeg billett på Aerolíneas. Jeg gikk på flyet…
Jeg satt på flyet,
og kapteinen, en god venn av meg, kom bort.
Han sa: "Guillermo.
Tiriac sendte deg denne."
VILAS ER NUMMER ÉN!
Jeg åpnet, og det var World Tennis.
Jeg var nummer én.
WORLD TENNIS' REDAKTØRER RANGERER VERDENS BESTE SPILLERE.
Alle hadde tatt bilder til forsiden.
Jeg, Borg…
Alle hadde tatt bilder, siden det ble en av oss.
De lå der og ventet.
Da jeg så det, bestilte jeg champagne,
og jeg drakk mye den dagen. Jeg drakk mye. Jeg fortjente det.
JUNI 2015
En morgen i juni 2015, sa han til meg:
"Du må skrive en bok om livet mitt,
og du skal overta tingene mine.
Alt tennisutstyret fra barndommen,
det skal du få.
Det er ting fra foreldrene mine, tennisutstyr,
det er også musikkgreier.
Jeg vil at du skal ta vare på det.
Jeg trenger noen jeg kan stole på, og tenkte på deg."
Han sa: "Du vet hva jeg bryr meg om.
Jeg vil at alt skal være i Argentina, hvor historien startet,
og hvor den skal ende."
Å lage en oversikt over alle…
…tingene Guillermo hadde, var…
…utmattende.
Det var så mange ting.
Det var masse papirer,
t-skjorter han brukte da han vant Roland Garros,
alle produktene han hadde…
Det var en del av historien, som om han fortalte den selv.
Det var også veldig emosjonelt.
Denne notatboken er full av taktikker.
Her er det et banekart.
Han mente at banen hadde en sjel,
som alt annet, så her forklarer han
konseptet hans av at banen har sjel,
og hvor man skal gå inn og ut på en tennisbane.
Han beskriver det ikke i detalj,
fordi det er en av hans tekniske hemmeligheter.
Vilas sa: "Gjør meg en tjeneste.
Oppbevar notatbøkene på et trygt sted.
Jeg vil ikke at de skal forsvinne, for de er en del av historien,
jeg skrev dag etter dag.
Jeg ber deg om å ta vare på dem, det vet jeg du gjør,
og om noe skjer med meg, vet du hva du skal gjøre."
Han så på meg med blodskutte øyne,
ga meg en klem,
og vi forseglet den åndelige kontrakten.
Det var et annet emosjonelt øyeblikk.
Når varmen og takten øker,
og dagen blir sommer,
er vi her for å muntre deg opp og kjøle deg ned.
Radio Music.
Min første turnering, Masters-turneringen,
vant jeg uten trener.
Med Belfonte.
Jeg tok med Belfonte for å se om historien ville gjentas,
og jeg inviterte faren min.
"Pappa, vi drar til Australia, men du må gjøre som jeg sier.
Du må gjøre det jeg gjør.
Du kan ikke gjøre noe alene.
Vi må være et team som er på samme frekvens.
Han gjorde det.
Matchball til Vilas.
Han har vunnet.
Faren hans er glad.
Det er Vilas også.
Vi spilte, og jeg vant uten trener,
og faren min så meg vinne en Grand Slam.
Ingen kom, fordi de ble veldig nervøse.
Nå til vinneren, Guillermo Vilas igjen,
Australias mesterskapstrofé.
Faren min gråt da de ga meg trofeet.
Han pleide ikke å gråte, og det var en av de få gangene det skjedde.
Han begynte å gråte på plassen sin.
HEIA, VILAS! VINNER FOR ANDRE GANG
Vi bodde på Hilton Hotel, og han sa:
"Dette er ikke Hilton Hotel. Det er Alcatraz Hilton."
Han sa: "Du har et fint liv,
men jeg ville ikke hatt det selv.
Jeg vil aldri gått gjennom disse to ukene igjen.
Jeg misunner deg ikke.
Jeg elsker at du er så lidenskapelig.
Det er ikke verdt det å leve hele livet som en slave,
fordi du er så engasjert at du aldri kommer deg ut av det.
Jeg vil at du skal være lykkelig. Jeg vil aldri se deg spille igjen."
Han så meg aldri spille igjen.
DESEMBER 2016
Jeg dro stadig hjem til Vilas for å redigere boka,
og en morgen kom advokaten hans hit.
Han var her bare 10 eller 15 minutter,
men det var oppmuntrende.
I desember 2016
hadde jeg gode samtaler med advokater for ATP,
og vi var på riktig vei mot hans anerkjennelse som nummer én.
Vi følte at vi var veldig nær.
Jeg dro for å si det til Guillermo.
Advokaten dro, og vi var alene igjen.
Så opplevde jeg et rått øyeblikk,
da han for første gang i livet følte at plassen som nummer én
kunne bli til virkelighet, og at kampen kanskje var over.
Skjebnen hadde det sånn
at kameraet over bordet
som skulle filme bokkorrigeringene, fortsatt filmet.
Hvem vil du dedisere…?
-Helt ærlig… -Nummer én…
All jobben du har gjort…
Alt…
Husker du da jeg ble sint, og det ble du også?
Du forsto…
Du vet…
Jeg ble sint, og du…
Du sa: "Du blir sint på meg, men ikke på…?
Jeg ble ikke sint. Det var situasjonen. Jeg mener…
Jeg gjorde det hele tiden.
Det går bra.
De drittsekkene. Det er gjort.
Kom igjen. Som du sier til meg.
Takk.
-Denne armen gjorde det. -Takk.
-Den med tatovering av broren din. -Her.
-Jeg er glad i deg. -Tusen takk.
Takk for hjelpen.
Det filmet.
Jeg håper ikke det forsvinner.
Nei.
Guillermo, kona Phiang og barna forlot Argentina
den 19. desember i 2016.
NIENDE MAI, 2018 GA ATP EN NEGATIV DOM FOR TREDJE GANG.
DE AVSLUTTET SAKEN.
Etter avslaget reiste vi sak i forskjellige deler av verden.
PARIS I FRANKRIKE
Hei, Phiang.
Bra. Og du?
Jaså? Nydelig.
Ja, jeg må snakke med William.
Takk. Ha det.
William, hvordan går det?
Bare bra.
Ja, jeg er i Paris.
Ja. For det første vil jeg si
at angående, racketene…
Jeg har dem. Det er mange.
Ja, jeg drar til Monaco
om to dager,
så endelig møtes vi!
Hils alle sammen.
Ha det, William. Ha det.
I begynnelsen av 2017,
mens Vilas-familien bodde i Monaco,
fortsatte vi å redigere boken over telefonen.
Hver gang vi snakket sammen,
la jeg merke til at noe endret seg.
Guillermo slet mer med å huske detaljene.
"Jeg er tennisspiller," sa han. "Jeg gir ikke opp."
Det var svaret jeg forventet.
-Puppo? -Det er meg.
Puppo!
Faen! Så fint at du kom!
Dette er fantastisk.
-Står til? -Står til?
-Bra. -Jaså?
Så fint å se deg. Jeg kom.
Ja, takk.
Denne kan du, Jack Kramer.
-Ja. -Den er signert.
"Til Guillermo, Jack Kramer."
Se.
Signaturen.
Strengene er løse.
Den er perfekt.
Er den tung?
Nei, denne er ikke tung. Den er ikke tung for armen.
På den tiden…
-Var vi yngre. -…var vi i god form.
Ja.
Det er sant.
Din.
Din!
Guillermo Vilas.
Nitten åttito.
Guillermo Vilas og Jimmy Connors, 1981.
-Denne finalen ble utsatt. -Ja.
Ventingen var slitsom, emosjonelt sett,
på grunn at vennskapet vi hadde fra øyeblikket jeg skilte mellom
forholdet mellom journalisten og tennisspilleren,
og forholdet mellom journalisten og tennisspilleren og vennen.
Vi er alene. Selvfølgelig. Hvem vil være ute i dette regnet?
-Jeg. -Ja, vi.
-Jeg liker vannet. -Det er vakkert.
Han valgte ikke meg, og jeg valgte ikke ham.
Livet førte oss sammen,
og å ha ham så nær meg,
er noe jeg ikke kan beskrive.
Jeg kan aldri forklare det, og jeg er så takknemlig.
-Guillermo Vilas? -Ja.
-Jeg er argentiner. -Det som er igjen.
Så fint å se deg. Sønnen min er oppkalt etter deg.
Han heter Martin Guillermo, mellomnavnet etter deg.
Utrolig.
Var ikke det fantastisk?
Han oppkalte sønnen sin etter deg.
Jeg glemmer aldri ordene Vilas hadde beholdt…
Jeg vet ikke hvor…
…da han takket meg for det jeg hadde gjort.
Da han så at jeg trodde på hans bragder, i en kamp som ikke var min.
Da han takket meg for at jeg var ved hans side
i det siste han ga som tennisspiller…
…som, ifølge ham, var det viktigste av alt.
Det mest rørende i dette forholdet,
var da han sa…
…at jeg var et mirakel i livet hans.
Han var helten min.
Jeg så ham spille mot Björn Borg mange ganger.
Jeg liker at han var så intens på banen.
Takk for at jeg fikk snakke om en av idolene mine.
Guillermo Vilas var svært viktig tidlig i karrieren min.
Som spiller var han en av de beste.
Alle vil huske Guillermo.
Jeg tror han vant fire Grand Slams,
og vant mange av turneringene på grus i Europa.
Han er en stor mester.
Jeg husker en ting han fortalte meg da jeg var veldig ung:
"Alle kan løpe til sidene,
men å løpe frem og tilbake er mye mer komplisert.
Du må få spillerne ut av komfortsonen."
Guillermo var en spiller som gjorde inntrykk,
spesielt med arbeidsmoralen, på neste generasjon spillere.
Han var en fighter. Han ble aldri sliten.
Han burde ha vært nummer én, men rangeringssystemet var annerledes da.
Det lønte seg ikke å spille mye.
Alle kjenner til kampene og innsatsen hans på banen.
Det var alt for ham.
Det ville nok vært veldig fint å bli anerkjent som nummer én.
Guillermo er en verdig nummer én.
Han vant fire Grand Slams.
Han var den dominerende spilleren på grus i noen år.
Han vant flere turneringer enn noen andre.
Alle burde få anerkjennelsen de fortjener.
Har han et poeng, burde det etterforskes.
ATP World vil sikker endre det som står i bøkene,
om det stemmer.
Guillermo fortjente å være nummer én.
Det var hans år,
så enkelt er det.
Han burde ha vært nummer én.
Vilas spilte sin siste profesjonelle kamp i 1992.
Han vant 62 titler på fem kontinenter, og var blant topp ti ni år på rad.
Han innehar mange rekorder, blant annet flest titler på et år.
Han giftet seg med Phiangphathu Khumueang i 2005, og har fire barn.
Etter 45 år anerkjenner ATP fortsatt ikke de sju ukene
Vilas var nummer én, på tross av bevisene.
På seks år med forhandlinger, hadde ikke ATP motbevis.
Vilas, Puppo og teamet kjemper videre, til sannheten blir anerkjent.
DEDIKERT TIL WILLY MED KJÆRLIGHET OG BEUNDRING
Dette er en av de sprø tingene jeg har drevet med i det siste.
TIL MINNE OM "PROFE" JUAN CARLOS BELFONTE
Tekst: Mari Hegstad Rowland