Downloaded from YTS.MX
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Na svých cestách od května 1973 do konce roku 1979
Guillermo Vilas nahrál 46 audiokazet, které ještě nikdo neslyšel.
Až doteď.
HLASITOST
VILAS - ZAČÁTKY
Můj život byl velké objevování. Hledal jsem smysl všeho, co se dělo.
Když mě poprvé popálil oheň, připadalo mi to fantastické.
Byl horký,
příjemný, a mě napadlo: „Co když si sáhnu?
Možná v sobě ucítím horko.“
Objevoval jsem svět, a tak jsem se dostal až sem.
Kdo je Guillermo Vilas,
který dnes odpoledne změnil svět tenisu?
Pro mě je Guillermo Vilas jeden z velikánů tenisu.
Velmi jedinečný styl, jedinečná osobnost.
Když budete hledat
nejvýznamnější hráče v historii tenisu,
Guillermo Vilas k nim patří.
V roce 1977 vytvořil rekord, když vyhrál 50 zápasů ve dvouhře v řadě.
Tehdy se stal světovou jedničkou.
Z Buenos Aires v Argentině –
Guillermo Vilas!
V ROCE 1991 VSTOUPIL DO SÍNĚ SLÁVY
Vždy jsem se radoval až pak.
Nemůžeš být šťastný.
Můžeš…
udělat něco,
nač když si později vzpomeneš,
máš z toho radost.
Já mám Guillerma spojeného s velkými turnaji.
Tam jsem ho vídal a potkával. To byl zážitek.
Č. 1 - 310 TÝDNŮ
Věděl jsem, že má silný jednoručný bekhend.
Měl silnou levačku
a byl to neuvěřitelný dříč.
OBHÁJCE VILAS PROTÁHL ŘADU VÍTĚZSTVÍ NA 15
Patří k nejlepším hráčům v dějinách tenisu
a tím, že je z Argentiny,
měl velký vliv na tenis v Latinské Americe.
Všichni latinskoameričtí sportovci by mu měli být vděční.
Jeho hra, jeho mentalita,
to všechno ovlivnilo mě a mnoho hráčů tady v Argentině.
Měl jsem Guillermův plakát. V dětství byl můj hrdina.
Je to nejúspěšnější hráč z Jižní Ameriky.
Pro tenis hodně znamená.
Č. 1– 20 TÝDNŮ
Jejich generace byla skvělá, byl v ní Borg, Guillermo, Connors,
Ilie Năstase…
VILAS TRIUMFUJE VE WASHINGTONSKÉM FINÁLE
Vítězství je důsledek
všeho dobrého, co během roku děláte,
vší práce a úsilí, které tenisu věnujete.
Pro mě je nejdůležitější, abych se zlepšoval.
Vilas byl posedlý touhou
být jedničkou ve všech kategoriích, kde hrál.
Nejprve v klubu Náutico Mar del Plata.
Pak ve městě Mar del Plata,
pak byl jedničkou v celé zemi a konečně, aby uzavřel kruh,
chtěl být světovou jedničkou.
Vzpomínám, že tvrdil, že je světová jednička.
SRDCE A ŠAMPION
A právem.
Byl to nejlepší hráč,
měl být světovou jedničkou.
Vilas se toho domáhal celý život.
Dokázal to v letech 1975, 1977 a 1982,
tři roky hrál v nejlepší formě
a měl nejblíž ke světovému prvenství.
Od vrcholných tenisových orgánů
se však uznání nedočkal.
ATP řekla, že není jednička, ale dvojka.
Mnohokrát jsem žádal, aby mi ukázali záznamy.
Vždycky odmítli.
V té době měli zvláštní…
bodovací systém.
ASOCIACE TENISOVÝCH PROFESIONÁLŮ ŽEBŘÍČEK HRÁČŮ
Myslím, že ATP v minulosti nezveřejňovala všechny žebříčky
z důvodu technologické nezpůsobilosti.
ATP na tu práci najímala počítačový systém…
MATEMATIK, ANALYTIK
…a původně trvalo den nebo dva,
než systém spočítal data.
Bez ohledu na výpočetní systém je to snadné.
Vezměte všechny vedoucí hráče,
zjistěte, kolik turnajů ročně vyhráli,
a nedostanete ani půlku mých vítězství.
Já věděl, že to není správné,
že někdo využil
to nejhorší, co měli, aby mě přiměli uvěřit,
že nejsem číslo jedna.
Říká se, že chtít změnit minulost je nerozum.
Dokáže někdo porazit vlastní historii?
Lidé věří, že dějiny
píše kdokoli,
ale dějiny píše čas.
Čas ti dává všechno.
Když se díváte na Vilase,
McEnroea a Connorse,
kdo je jednička, dvojka nebo trojka?
Musíte hádat. A tak si myslím,
že on možná… oni jsou z USA,
a proto asi zůstal hráčem číslo tři.
Určitě bude někdo,
kdo převezme zodpovědnost a řekne: „Takhle se to dělá“,
a bude to podporovat, protože hráč s nejvíc výhrami je vždy jednička.
Jmenuji se Eduardo Puppo a jsem novinář.
První časopis o tenisu jsem vydal roku 1980
a ničemu jinému se nevěnuji.
Dělal jsem zpravodajství z asi 300 turnajů ve 20 zemích,
přes 50 nebo 60 Grand Slamů,
byl jsem tiskovým mluvčím organizovaného tenisu u nás.
Napsal jsem encyklopedii argentinského tenisu,
dělal jsem v několika rádiích
a v roce 2004 jsem zakotvil v CNN en Español
jako analytik zpravodajství.
V červnu 2007
jsem slyšel o nové žádosti Vilase na ATP
a pochopil jsem, že to je historická nespravedlnost…
…stará 30 let, a zaujalo mě to.
A o šest měsíců později
některé zprávy změnily chod věcí
a přinutily mě obrátit pozornost k Vilasovu nároku.
PO LETECH UZNÁNA SVĚTOVOU JEDNIČKOU 27. PROSINCE 2007, 13:53
Případ Goolagongové znamenal zvrat v dějinách tenisu.
Uznali staré chyby
a přiřkli australské hráčce post světové jedničky 31 let poté,
co ho na ženském okruhu dosáhla.
Opravdu mě to popohnalo, byla to pobídka vydat se na misi.
Ponořil jsem se
do retrospektivního zkoumání statistik
aniž bych tušil, o jak rozsáhlou práci půjde
a že jí s rodinou obětujeme 12 let života.
FOTOALBA
Tohle jsou nějaké…
zápisníky a deníky, které Guillermo psal.
Během své kariéry
vše zapisoval…
velmi podrobně…
to bylo úžasné.
Eduardo začal
zaujímat postoj…
Jako kdyby chtěl…
…ukázat tenisovému světu,
co Guillermovi Vilasovi dluží.
Poprvé jsem Vilase
viděl v utkání v roce 1974 proti Juliánovi Ganzabalovi
ve finále turnaje v Buenos Aires.
Napadlo mě, že je jiný,
měl dlouhé vlasy, nosil čelenku…
Nevím, jestli mě překvapovalo víc to, jak hrál tenis,
nebo to, jaký to byl člověk.
Guillermo Vilas, fanouškům tenisu vás představovat nemusím.
Jste hráč číslo jedna, dva nebo tři, to si nepamatuji,
ale patříte mezi velké tenisové šampiony.
Začal jsem s tenisem v šesti, ale tři roky jsem si jen pinkal o zeď.
O zeď? Sám?
Doma jsem si pinkal proti zdi.
Až pak jsem začal hrát.
- A hned jste byl mistr? - Mistr ve hře o zeď.
Premiant školy a mistr ve hře o zeď.
Můj otec vždycky říkal: „S vášní dojdeš daleko.
Dělat věci polovičatě je k ničemu.“
Tak jsem v sobě sebral všechnu vášeň
a držel se jeho slov.
Táta si uvědomil, že s mými sportovními výkony
a hraním na ulici,
kde se tehdy sportovalo, je to dost složité.
Takže mě povzbuzoval, abych se dal na tenis.
TURNAJ Y. P. F.
Vzal mě na tenisový turnaj do Villa Gesell.
Šel na to dobře. Řekl: „Hrají tam, mluví anglicky.
Odtamtud půjdou hrát do Evropy…“
Lhal, byli z Mar del Plata.
Moc se mi to líbilo.
Druhý den mi táta šel koupit raketu.
A já začal hrát.
Když mi bylo šest,
hrál jsem v garáži.
Začal jsem v šesti letech. Hrál jsem doma v garáži.
Hrál jsem každý večer tři hodiny a na stropě bylo svítidlo.
Pořád jsem ho rozbíjel a máma mi řekla:
„Smíš rozbít jenom jedno denně.“
A tak jsem hrál, dokud jsem nerozbil světlo.
Trvalo to průměrně dvě až tři hodiny.
Tady vidíte…
No…
Takhle jdou za sebou.
První raketa, s kterou kdy hrál.
Tohle je Sarina
ze Sportlandie, ta je pravá.
Tohle je Goldwing, ta taky…
Značka Dunlop.
Ta druhá už je profesionálnější.
A pak přešel na Blue Flash,
která se víc hodila do soutěží.
Cílem mého pátrání bylo zrekonstruovat
těch 280 týdnů
mezi srpnem 1973,
kdy byl zveřejněn první oficiální žebříček ATP,
a prosincem 1978.
Tohle nebylo žádné náhodné období.
Podle mě jako novináře měl Vilas v té době
nejvíce příležitostí stát se světovou jedničkou.
Oslovil jsem
bývalé ředitele turnajů,
bývalé prezidenty ATP,
knihovny v Roland Garros, Wimbledonu, USTA, Síň slávy v Newportu,
novináře z té doby,
tiskové kanceláře, novinové archivy…
Konzultoval jsem více než 100 důvěryhodných zdrojů.
Pomáhalo mi mnoho členů mé rodiny, přátelé,
kolegové, novináři, psali mi tisíce výsledků.
Bylo jich hrozně moc, 80 až 90 turnajů za sezónu.
Vše podle skutečné aktivity na kurtech,
bez překrucování originálu.
Odjakživa stojím Eduardovi po boku.
Pomáhala jsem mu se vším, co po mně chtěl,
protože mám ráda pátrání a moc mě to zajímalo.
Ráda jsem mu pomáhala,
protože nám šlo o pravdu.
PROJEKT V 1. ČÁST
Tak se zrodil projekt V,
jak jsem ho pojmenoval podle Vilasova příjmení,
abych ho zachoval v tajnosti.
DŮVĚRNÉ
Být číslo jedna je velmi důležité.
Při rozhovorech v taxíku
nebo když se vás někdo zeptá: „Jaké jste měl povolání?“
- „Hrál jsem tenis.“ - „A byl jste dobrý?“
„Byl jsem světová jednička.“
A oni na to: „Páni!“
Ale říct: „Vyhrál jsem French Open,“
to už tak dobře nezní.
KLUB NÁUTICO MAR DEL PLATA, ARGENTINA, 1960
Táta viděl, že hráči, co přijeli na turnaj Ciudad República,
byli většinou Locícerovi svěřenci.
Mluvili o tomto učiteli s velkou láskou.
V té době, když mi bylo osm a půl,
se tu Locícero usadil,
založil tenisovou školu a začali jsme hrát.
Učitel se zeptal:
„Chceš být šampion, nebo tenista?
Mistr klubu, nebo Argentiny?“
„Je ještě něco?“
„Vítěz turnaje, vítěz Grand Slamu…“
„Můžu být mistr Argentiny?“
„Ano, když uděláš, co ti řeknu.“
Šampion musí rozhodně mít dvě věci…
FELIPE LOCÍCERO PRVNÍ UČITEL
…talent a povolanost.
Měl by pracovat se školeným profesionálem,
který studoval a ovládá
tři základní předměty nutné pro dobrého učitele.
Zaprvé tělo, zadruhé techniku a zatřetí podání.
Jestli nezvládne některou z těchto položek,
nebude v nich mít odpovídající výkon, pak neuspěje.
Zeptal jsem se ho:
„Kolik tenistů jezdí po světových turnajích?“
A on odpověděl:
„Tak 60 nebo 70.“
Na celém světě! Tehdy mi došlo, jak je to těžký sport.
Co když ti řeknu, že tenis není těžký?
Jde o to, že se nemůžeš rozvíjet, když mu nerozumíš.
Jakmile pochopíš hudbu, není to těžké.
Do, re, mi, fa, sol, la…
A zahraješ tango, rancheras, jakoukoli hudbu.
A pak můžeš skládat.
S tenisem je to stejné.
Čtyři fáze na forhend a čtyři na bekhend.
Po roce výuky mi řekl: „Nemusíš mi platit.
Ale budeš trénovat každý den.
Budeš chodit denně, ale nebudu ti účtovat.“
A nikdy nic nechtěl.
Věděl, že ze mě bude tenista.
OCEŇOVANÍ TENISTÉ ŠKOLOU POVINNÍ
Maminka se vždycky bála, že se ze mě stane tenista.
„Co když z něj bude tenista?“
„Nebude, protože v tenisu nejsou peníze,
uvědomí si, že nevydělá tolik, co my,
a pak toho nechá.“
A máma si přizvala pomocníky,
důležité lidi, právníky, aby se se mnou sešli
a přesvědčili mě, že bych byl nešťastný.
„Budu nešťastný, když budu dělat to, co vy.“ A bylo po schůzce.
- Už jsem byl mistr Argentiny. - Vážně? Už?
A Jižní Ameriky.
Byl jsem v týmu mistrů Jižní Ameriky.
A v 15 letech jsem vyhrál Orange Bowl.
MIAMI, SPOJENÉ STÁTY ORANGE BOWL, 1968
Dodnes všichni jezdí na Orange Bowl.
Když tam nejezdí, těžko prorazí.
Tak jsem se začal ptát:
- „Kdo je tu nejlepší hráč?“ - „Connors“.
- „Který to je? - „Tamten s mámou.“
Viděl jsem ho hrát, měl raketu Wilson T2000.
Raketu Wilson T2000
vytvořil Lacoste v roce 1940.
Connors s ní rád hrál, protože neměl sílu,
je to slabý hráč
a s tou raketou byl silnější.
Byl jediný, kdo ji používal.
Týden jsem ho sledoval, chodil na všechny jeho tréninky.
Když jsem s ním hrál, vyhrál jsem.
Ani jsem se moc nenamáhal.
Hrál jsem moc dobře, dělal jsem, co bylo třeba.
A on mě nikdy neviděl, protože byl lepší než já.
Vyhrál jsem 6:4 a 7:5, myslím.
Když mi podával ruku, byl naštvaný, nedíval se na mě.
A pak odešel, zmizel.
Sledovali jsme, kdo budou
mí budoucí soupeři.
Teď je v Mar del Plata.
Včera se vrátil. Guillermo Vilas.
A protože to nešlo jinak, je tady, ve svém druhém domově, klubu Náutico.
Jaký byl tvůj nejlepší výkon, z kterého ses nejvíc radoval?
Vítězství na turnaji Orange Bowl.
Vždy, když jsem tam jel, vyhrál jsem Orange Bowl ve čtyřhře i dvouhře.
Je to nejdůležitější turnaj pro mladé tenisty.
- Pojedeš do Punta del Este? - Chtěl bych tam jet,
ale jsem unavený z cesty,
protože jsem si od července neodpočinul.
Hrál jsem denně, jel jsem do Evropy,
jsem vyčerpaný.
Chce to pauzu,
protože letošek bude náročnější.
Musíme sehrát Davis Cup a mnoho turnajů.
A musíš se učit.
Ano, jsem v posledním ročníku a začnu se připravovat na vysokou.
Eduardo mi zavolal:
„Věc se má tak: prověřil jsem si,
že Vilas měl být jednička, kdyby správně bodovali.“
A já na to: „No jasně, v roce 1977.“
A on: „Ne. Bylo to v roce 1975 nebo tak.“
Povídám: „Co?“ Všichni jsme sledovali tenis v roce 1977.
Vilasovo tažení v roce 1977 bylo jedinečné.
A proto nikdo nevěnoval pozornost jiným rokům, víte?
Když jsem studoval rok 1975,
všiml jsem si, že Jimmy Connors vedl žebříček jen s těsným náskokem,
měl jen asi o 0,19 bodu víc než Vilas.
Průměr byl 42,72
proti 42,52.
Ten rozdíl
byl tak malý, že jsem se zaměřil
jen na body Vilase a Connorse.
Je naprosto zásadní pro celou hru,
aby byl žebříček sestaven správně,
hráči to tak chtěli a obecně to tak myslím je,
ale číslo jedna bylo samozřejmě sporné.
Sčítal jsem, odčítal a dělil.
A uvědomil jsem si, že dělám hroznou chybu,
protože se to nedalo
dělat izolovaně
a zohledňovat jen body Vilase a Connorse,
jak jsem měl v plánu.
Pochopil jsem, že musím nově sestavit žebříček
ode dne, kdy začali,
od srpna 1973 dál.
Div jsem se z toho nezhroutil,
protože mnoho věcí mi najednou bylo k ničemu.
V mnoha věcech jsem musel začít od nuly.
Náš dům skoro přestal být domovem,
protože byl plný papírů, knih, časopisů…
Bylo to doslova skladiště plné důkazů.
Kvůli nedostatku místa jsme ani nemohli zvát přátele.
Na tomhle místě
jsem trávil hodiny, dny a noci.
Šel jsem spát a občas jsem se budil,
abych si ještě v posteli něco zapsal do notesu,
a pak jsem šel sem
a zkoušel to sepsat.
Někdy přišly dolů děti a když mě tu viděly, ptaly se:
„Proč jsi vzhůru tak pozdě?“ Takže…
Vilasovo umístění byla pro Eduarda priorita číslo jedna.
Často jsem se s ním hádala,
velmi tvrdě, protože jsem viděla…
že je ohroženo to nejcennější, co mám, naše manželství a naše rodina.
Pořád jsem počítal všechno, nač mé matematické schopnosti stačily,
až jsem došel do bodu,
kdy jsem byl vyčerpaný, všechno jsem roztrhal na kusy
a byl konec.
Některé strany…
mě stály mnoho hodin práce,
a jiné byly naprosto k ničemu.
Budeš to, co máš být, nebo nebudeš nic.
Tyhle postoje bylo tehdy velmi silné.
Ty hodnoty říkaly, že se svět mýlí, a taky že ano.
MÍR SE SILOU BEATLES
Válka skončila a my jsme tančili
na hudbu Glenna Millera.
Pak se objevil Elvis
s úplně jiným stylem.
A můj Elvis byl El Flaco Spinetta.
Šel jsem na jeho koncert a venku byly davy lidí,
měli dlouhé vlasy, a pak přišel El Flaco Spinetta
a David Lebón v ženských šatech, a to bylo…
V Mar del Plata to bylo něco nevídaného.
Ten koncert mě ohromil.
Dorazilo k nám slavné hnutí hippies
a mně se líbila ta část
o volnosti od všech závazků…
a názor, že život není jen studium a práce,
jak to měli tátové,
to jejich bezpečné zázemí, protože člověk má riskovat pro svou vášeň.
A ta vášeň vám někdy dá svobodu,
ale ne peníze.
A pamatuju si na Woodstock.
Upřímně, ta akce změnila svět.
Nadchl jsem se ještě víc pro svou vášeň,
protože to bylo jediné řešení.
KOCH A VILAS PRVNÍ ZÁPAS
Jel jsem hrát do Houstonu,
šel do krámu s deskami a říkám: „Jsem z Argentiny,
máte něco progresivního?“
A oni: „Ano, tady.“
A byl to Hendrix.
Poslouchal jsem Hendrixe cestou z Houstonu do Miami
a do Buenos Aires nonstop.
Zbláznil jsem se do něj.
ABSOLVOVAL V PAŘÍŽI VILAS A JEDINEČNÝ VÝKON
Všichni sportovní fanoušci v naší zemi
začínají slýchat pojmy, které byly dosud neznámé.
Prohoz, forhend, bekhend, Grand Slam, topspin,
a to díky nové argentinské tenisové hvězdě,
Guillermovi Vilasovi.
FINÁLE VILAS : BORG BUENOS AIRES, 1973
Vkládáme naděje do nového slibného hráče světového tenisu.
Kam až to dotáhne?
Zahraje si na příštím Masters v Melbourne?
Vilas popularizuje tenis v Argentině.
MELBOURNE, AUSTRÁLIE 1974
Guillermo hrál, jak jsem čekal.
Po příletu do Melbourne…
TRENÉR A PORADCE
…ukázal, že se zotavil
z vyčerpání z Buenos Aires.
Trenér mi připravil zvláštní trénink, jaký jsem nezažil.
Vzbudil mě ve čtyři ráno.
Musel jsem cvičit na nakloněné rovině
a s dalšími prvky, které znal jen on,
protože kombinoval různá cvičení.
Upřímně, bylo to vážně divné, a byl jsem v nejlepší formě.
Năstase vévodil Turnaji mistrů,
ale já dělal všechno automaticky tak,
jak mě to trenér naučil.
Unavil jsem se.
Rázná výměna ze strany obou hráčů.
A v jednu chvíli
jsem začal hrát
s jistou anarchií.
Rozhodoval jsem se správně.
Guillermo Vilas je vítězem Turnaje mistrů pro rok 1974.
Sesadil z trůnu Rumuna Ilieho Năstaseho,
který šampionát vyhrál v předchozích třech letech.
Před pár měsíci
za mnou někdo přišel a povídá: „Co si myslíš o trávě?“
A já řekl:
„Tráva je pro krávy.“
Teď myslím, že některá je pro krávy a některá pro tenis.
Nejtěžší bylo zdůvodnit, co se stalo. Trvalo mi to tři roky.
Na všechno, čeho dosáhneme, máme systém,
opakující se vzorec.
Ale někdy jsou ta opakování tak daleko od sebe,
že je těžké ten vzorec najít.
Ale když jsem ho našel…
Proto se rok 1977 tak povedl. Učil jsem se na něj tři roky.
Byl jsem úplně zničený
a má trpělivá žena
se rozhodla najít vynikajícího myslitele,
matematika, který měl také přehled
o historii tenisu.
Přemýšlela jsem, kde bych našla lidi
naprosto zblázněné
a posedlé jedním konkrétním tématem,
tedy žebříčkem, ale ne tím současným,
ale žebříčkem starým jako Metuzalém.
Řekla jsem si:
„Eduardo už hledal v knihách, v novinových archivech,
ptal se vedení turnajů… Co dál? Zkusíme fanoušky.“
Začala jsem prohledávat mezinárodní blogy
lidí, kteří psali
o tenisovém žebříčku.
Cítila jsem, že jsou výjimeční,
úplně posedlí,
protože když píšete blog, děláte to zadarmo.
A pak jsem na jeden klikla
a našla muže ze Slovenska.
Dali jsme se do řeči.
Povídám Eduardovi: „Ten člověk se ti podobá.“
Našla nějakého Slováka,
ale nechtělo se mu do toho,
doporučil mi však člověka z Rumunska,
Mariana Ciulpana.
Nejdřív jsem byl skeptický,
protože jsme v online prostředí, kde lidé…
Používali jsme avatary, ne skutečná jména.
Ale připadalo mi to správné,
protože to souviselo s mým projektem.
Zkoumal jsem historický žebříček.
Argentinec se chtěl spojit s Rumunem při zkoumání Vilasových umístění.
A Argentinec Vilas
vděčí za svou slávu
Felipemu Locícerovi
a Rumunovi Ionu Tiriacovi.
Když mě Eduardo kontaktoval,
přišlo mi správné doplnit historii.
VÁŽENÝ PANE PUPPO, VIDÍM, ŽE TOHLE UŽ JSTE MĚL.
ZAJÍMAVÉ.
POŠLETE MI ÚDAJE
Vysvětlil jsem Eduardovi, co obnáší znovu sestavit tehdejší žebříček,
a on to pochopil a začal mi posílat potřebné údaje.
Dal jsem mu spoustu údajů
a informací o turnajích
a byl to velmi náročný, ambiciózní úkol,
pokud jde o objem dat.
Kdykoliv jsem něco zjistil, informoval jsem Eduarda.
A on mi k tomu řekl, co věděl.
Dal jsem mu čísla a on se ptal:
„Co to znamená? Našel jsem remízu.
Neměl by být ten turnaj v hodnocení?“
Záznamy z počátků
70. let, když v ATP začali používat počítače,
nebyly jednotné.
Bylo mnoho druhů hodnocení, dělalo se to různě.
Eduardo se soustředil na 70. léta.
Na období, ve kterém byl Vilas nejaktivnější.
A čekal, že ho uvidí jako světovou jedničku.
Borg, Panatta, pojďte na centrální kurt, prosím.
Ne Panatta! Vilas!
- Borg, Vilas na centrální kurt. - Děkuju.
Guillermo Vilas, Argentina.
French Open je…
FINÁLE VILAS - BORG PAŘÍŽ
…nejdůležitější turnaj na antuce na světě.
Je to velký turnaj.
Vyhrál jsem ho rok předtím, tak jsem se chtěl pokusit obhájit titul
a hlavně hrát
proti výbornému Guillermovi ve finále.
Šel jsem tam s velkou nervozitou,
protože posledně jsem ho porazil a vyhrál Turnaj mistrů…
Protože jsem věděl, že můžu vyhrát,
a protože jak už jsem říkal, byl jsem hráč, ale ne velký hráč.
Známe své nejslabší údery
i ty nejsilnější, znali jsme hru toho druhého
opravdu dobře,
takže to bylo skoro jako šachová partie,
když jsme s Guillermem nastoupili na kurt.
S Borgem jsme byli přátelé, cestovali jsme spolu.
Jednou jsem ho potkal
při příjezdu do hotelu a on řekl: „Můžu se tě na něco zeptat?
Máš špatný forhend,
já mám zase mizerný bekhend.“
Takže jsme si radili s technikou.
Byli jsme dobří přátelé.
On byl Jihoameričan, já Švéd.
Ale fungovalo nám to,
velmi dobře jsme si rozuměli.
Vzpomínám,
že jsme každý večer chodili do krámu
a nakoupili jogurty,
protože jsme je oba měli rádi.
Koupili jsme třeba 20 jogurtů
a jedli jsme je při sledování televize.
A hráli jsme spolu čtyřhru.
A s Borgem jsme se sázeli,
kdo protrhne soupeřovu raketu,
kdo protrhne nejvíc raket.
Mířili jsme jim na hruď.
V té době nikdo nechápal, co to je topspin.
Hodně jsme spolu trénovali a trávili spolu spoustu času.
To byl náš problém,
že jsme s Guillermem dělali stejné věci,
ale snažili jsme se zlepšit hru i každý sám.
Chci říct, že nejspíš pracoval na tom samém,
co jsem potřeboval zlepšit i já.
Byl to nejdůležitější zápas, musel jsem ho porazit,
protože si myslím, že v té době jsme se stali
dvěma nejlepšími antukáři na světě.
SYDNEY, AUSTRÁLIE
Uplatnil jsem své zkušenosti s vývojem softwaru.
Postavil jsem systém,
který vše počítal automaticky.
Na začátku projektu jsem používal MATLAB.
Ten tu práci zvládne rychle.
A dokáže řešit složité matematické problémy.
S Ciulpanem šly výpočty mnohem rychleji
a mezi srpnem 1973
a prosincem 1978
podle databáze ATP
oficiálně vydali 128 žebříčků
z 280 možných pro týdny v tom období.
Takže pokud se budeme řídit oficiálními pravidly,
zbývajících 152 týdnů
by mělo prázdné pozice.
Ale tak to nebylo.
V roce 1975
patřilo 13 publikovaných týdnů
Jimmymu Connorsovi.
15. 12. 1975 AKTUALIZACE Č. 31
A těch 39 nepublikovaných týdnů dali taky jemu.
Dali mu celých 52 týdnů roku,
aniž by je řádně zaznamenali a spočítali.
Ano, myslím, že si to zasloužil.
Říkal, že to dokáže, a dokázal to, dámy a pánové.
Dostal jsem
videonahrávku od samotného Guillerma Vilase.
A byl…
nadšený z mého projektu
a přál si, aby byla zjednána spravedlnost.
To mě hodně motivovalo.
Mariane, jak se máte?
Jsem Guillermo Vilas.
Vím, že děláte fantastickou práci
a spoléhám na vás.
Vím, že jste unavený, za což se omlouvám.
Ale tyhle věci
nejsou normální,
a jen lidé jako vy mohou pomoci člověku jako já.
Prosím, pokračujte.
A uvidíme se, až bude všechno hotové,
a oslavíme to. Moc vám děkuji.
Vilas uznal, že v roce 1975 hrál výborně.
A po Wimbledonu
vyhrál přes 30 zápasů v řadě
a cítil, že je Connorsovi velmi blízko.
27. 8. 1975 SEMIFINÁLE ORANTES : VILAS
Pro jeho průměr
byl bezchybný výkon, který podával,
zásadní v mnoha chvílích té sezóny.
Podle ATP skončil Connors první
s prakticky nulovým náskokem,
jen o 0,198 bodu před Argentincem.
Tehdy Vilas začal uplatňovat u ATP svůj nárok.
Ptal se lidí zodpovědných za sestavování žebříčku,
jestli se posunul výš, doslova každý týden.
A vždy dostal stejnou odpověď:
„Ne, Willy, pořád jsi druhý.“
A tak to pokračovalo, protože se nedostal výš,
ani když každý týden vyhrával.
Věděl jsem, že vedu.
Jak by po té době bylo možné,
abych nepřekročil tu hranici
a nestal se, byť i na jeden den,
jedničkou?
Byl jsem členem původního výboru pro sestavování žebříčku.
Neříkám, že nemluvil s nikým jiným, ale pokud já vím…
REPORTÉR
…mně si na to, že není jednička, nestěžoval.
V roce 1975
Connors hrál turnaj na Bermudách,
který je v kategorii E.
Takže je tam 40 bodů rozdíl mezi tím, co ztratil
z roku 1974
k tomu, kolik bodů získal v roce 1975.
Ten rozdíl 40 bodů nebo méně
způsobil, že mu průměr klesl.
Navzdory tomu, že Vilas v roce 1975 prohrál několik úžasných semifinále,
na US Open
ve Forest Hills proti Španělovi Orantesovi,
ten výkon
byl odrazový můstek pro velký krok, který chtěl udělat.
Vzali jsme původní oficiální žebříček z 8. září,
vzali jsme ten list
a započítali jsme 22. září tak, jak mělo být započítáno,
kdyby žebříček zveřejnili toho dne.
A od pondělí 22. září 1975
podle našich revizí
byl Guillermo Vilas opravdu na pozici světové jedničky
poprvé ve svém životě.
Když jsme zjistili, že průměr za rok 1975
byl v oficiálním žebříčku chybně
a že tam chybělo datum,
kdy by Guillermo byl světová jednička,
Eduarda to zaskočilo.
Tady do toho vstupuje
a zůstane na tom postu ještě pět týdnů
až do 27. října 1975, kdy se na první místo vrátil Connors.
Connors se vrátil na 10 týdnů a Vilas přidal další dva týdny
od 5. a 12. ledna 1976,
čímž dovršil svých sedm týdnů na postu světové jedničky.
Jimmy Connors byl každý týden číslo jedna, toto vyšetřování to nezpochybňuje.
On a Vilas jsou pouhými protagonisty oficiální historie,
ani jeden z nich za ni nenesl odpovědnost.
Pane Tiriacu, měníte styl hry Guillerma Vilase?
Myslím, že Guillermo musí změnit hru,
měl by být agresivnější, bojovnější.
Doufejme, že toho využije.
Je to přechodná fáze, velmi obtížná,
ale je to příležitost, aby si udržel svou vysokou úroveň.
Doufáme, že to půjde dobře,
a děkujeme vám za pomoc a spolupráci,
aby byl Vilas světovou jedničkou.
- To chceme. - Díky.
Tiriac mě několikrát oslovil
a protože jsem s ním hrál a šlo to dobře, chtěl jsem to na měsíc zkusit.
Zkusili jsme měsíc a já vyhrál tři turnaje v řadě.
Zavolal jsem mu:
„Beru tě, kolik si účtuješ?“
A on se zeptal proč.
„Protože jsem dosáhl maxima.“
„Ale vyhrál jsi tam a tam.“
„Ano, ale… S tebou je to jednodušší.“
Vilas přišel s osmi páry bot.
Měl šest, sedm, osm triček
a každý den trénoval šest až osm hodin.
Tiriac mi jednou řekl:
„Jaké to je, být s nejlepším trenérem na světě?“
A já odpověděl: „Ale už víš,
že máš před sebou hráče, který zvládne každý úder, který po něm chceš.
Protože se svou technikou dokážu hrát každou ránu,
na jakémkoli povrchu,
umím roztočit jakýkoli míč z jakékoli pozice
celé hodiny, aniž se unavím.“
Nejdřív si vyzkoušel,
kolik hodin můžu hrát, aniž bych se unavil.
Hráli jsme osm hodin a on přestal.
Já říkám, že ještě můžu. A on, že to stačí.
Mám velkou úctu ke všemu, co dokázal,
protože…
ta síla,
dřina a nasazení…
byly nejlepší, jaké jsem kdy viděl.
Hned jsem se dostal do finále v Austrálii.
Out.
Roscoe jde zpátky.
Mečbol.
Jdi do outu! Jo!
Hra, set a vítězství v turnaji pro Tannera.
Je to 6:3, 6:3, 6:3.
Podívejte se do tváří obou tenistů.
Je v nich vidět to napětí.
Tanner mě porazil.
Guillermo Vilas.
Energický Guillermo Vilas
přišel na hlavní kurt stadionu
na finále dvouhry mužů.
Začali jsme hrát na všech turnajích, a mně to nešlo.
NICE PORAŽEN VE FINÁLE
MONTE CARLO PORAŽEN V SEMIFINÁLE
A občas musíš spadnout na dno,
aby se ti každá…
pomoc, která se nabízí, hodila.
Pak jsem odcestoval na Havaj.
Vždycky jsem tam chtěl jet, ale sám.
HAVAJ, SPOJENÉ STÁTY 1977
Pamatuju si, že jsem šel do pouště, běžel, vylezl na kopec,
díval se na západ slunce a když skončil,
otočil jsem se a všiml si, že kopec je z jedné strany osvětlený,
ale z druhé strany ne.
Ta byla ve tmě.
Byli tam kojoti,
všichni vyli
a já jsem měl velký strach.
Tak jsem tam zůstal deset dní. Tiriac se na mě přijel podívat.
Když viděl, že mi je mizerně, řekl: „Teď tu velím já.
Tohle bude těžké.“
Guillermo byl chlap,
který potřeboval za týden…
třicet hodin
jen na to, aby vypiloval jeden úder.
Začal řídit všechno, tréninky, rozvrh…
Já se o nic nestaral.
Pořád všechno upravoval.
Přestal jsem psát svou poezii.
Vždycky jsem se díval na filmy
a četl knihy, a on mi to všechno zakázal.
Začal mě ořezávat jako starý strom.
Poslouchal jsem na slovo.
A fungovalo to skvěle.
Nařídil mi důležitou dietu, velmi přísnou, hladověl jsem.
Z hladu se mi zdálo o jídle.
Vilasovi…
jsem obětoval 365 dní v roce
po deset let.
BUENOS AIRES, ARGENTINA PROSINEC 2013
I když se to těžko věří,
Vilas se o pátrání dozvěděl jako poslední.
Šest let po tom, co jsem s tím začal,
protože jsme statistiky drželi v tajnosti,
jsem se mu to rozhodl říct.
BUENOS AIRES, 26. PROSINCE 2013
„Mám první dobré zprávy
o vašem hodnocení,“ řekl jsem.
Nevěřícně na to koukal,
levou rukou si upravil vlasy,
podíval se na mě, objednal další kávu,
dál mluvil o počasí, horku,
a nereagoval.
O 48 HODIN POZDĚJI VILAS PUPPOVI ZAVOLAL
Řekl: „Promiňte mou zdrženlivost, ale byl jsem moc dojatý,
hlavou se mi honilo milion věcí.
Bylo to potřetí, kdy jsem v tenise zažil takový otřes.
Poprvé když jsem jako neznámý hráč vyhrál Masters,
pak když jsem podruhé vyhrál Australian Open,
protože tam byl můj otec a já ho poprvé viděl plakat,
a potřetí teď.“
A to poslední, co řekl,
mě úplně zničilo.
Řekl:
„Uvědomujete si,
co pro mě tenhle papír znamená?“
Byl to první emočně silný moment, který jsem s ním zažil,
ale taky jsem cítil
trochu strach, protože…
to mohl být… nebezpečný krok,
kdyby to nemělo dobře dopadnout.
Vilas mě nežádal, abych z něj udělal světovou jedničku.
Zapojil jsem ho…
do toho boje,
který už vedl sám,
ale teď to bylo mnohem agresivnější.
A litoval jsem, že jsem mu dal tu obálku.
PAŘÍŽ, FRANCIE 1977
Finále Roland Garros už jsem hrál.
V té době
už jsem měl za sebou výhru v 40 nebo 35 turnajích.
Nebyl jsem amatér.
Tiriac usoudil, že pro finále je nutné trénovat dvakrát.
Tady Vilas v roce 1977 trénoval,
v La Faisanderie.
Trénoval tu v květnu a červnu 1977,
protože chtěl velmi tiché místo, byl izolovaný
téměř od všeho.
Takže bydleli tady.
Vilas tu spal pod stromy.
Velmi pěkné místo.
Místo pro lov bažantů.
Je to trochu daleko od centra…
Paříže, ale je to krásné místo.
Tiriac vše zařídil a já ho všude následoval.
Když jsem rozhodoval sám, vždy se všechno zkomplikovalo.
Jen jsem se řídil jeho rozvrhem,
dělal všechno, co mi řekl, a trénoval a měl všechno
pořád stejně, všechno jsem opakoval.
Do ničeho jsem se nepletl.
Ale denně jsem psal
do deníku, dokud jsem se neuvolnil.
V noci jsem úzkostí nemohl spát.
FINÁLE VILAS : GOTTFRIED ROLAND GARROS, 1977
Myslel jsem na další hru a když to rozhodčí řekl,
došlo mi, že zápas skončil.
Věděl jsem, že to je mečbol, ale hrál jsem.
Po každém zahraném míči následoval další.
Proto jsem spustil ruce, nezvedl je.
A otočil jsem se k Tiriacovi.
Protože máte zažité určité mechanismy.
Když vytáhnete žraloka z vody, bude dělat takhle.
Je venku, nic tam není,
tak proč kouše? Pořád kouše, co kdyby.
A já byl trochu jako žralok.
BUENOS AIRES, ARGENTINA 4. PROSINCE 2014
Celý ten příběh začíná ve čtvrtek 4. prosince 2014.
Jasně si pamatuju, kolik bylo hodin,
14:56 argentinského času,
čili 12:56 v místě určení
na Pontevedra Beach v USA.
Právě v tu chvíli jsem poslal
všechny dokumenty
přímo prezidentovi ATP.
V e-mailu byl odkaz a přístupové heslo
k 1 232 souborům, které byly zašifrovány online
a 1 119 stránkám
dokumentů z šetření.
Jakmile byl vytvořen systém s body,
bylo hotovo, body jsou body.
Výpočty mluví jasně,
pokud ovšem nejsou špatné, což dnes řešíme.
PROJEKT V
Díky pátrání byly všechny pochybnosti
a technické a statistické chyby ATP
doloženy skutečnými důkazy,
vše bylo naskenované a hmatatelné.
Potřeboval bych léta a spoustu pomocníků,
abych si celou jeho práci prohlédl.
Ale určitě mu věřím, Eduardo je v branži vážený
a vím, že je to poctivý chlap.
Vím, že by to neudělal, kdyby necítil, že má pravdu.
Cítil jsem se sám, rád jsem sám.
Netušíte, jak jsem se bavil.
Hrál jsem, šel jsem do pokoje,
objednal si jídlo a pak jsem šel spát.
Víc energie mi nezbývalo.
Měl jsem rozhozený spánkový režim a když jste moc unavení,
únava vám brání být s jinými lidmi,
ale nebrání vám přemýšlet.
Můžete přemýšlet o nejsvobodnějších a nejkrásnějších věcech,
co vás napadnou.
Byly to pro mě krásné zážitky.
Užíval jsem si jednoduché věci, třeba zmrzlinu.
Když jste unavení, myslíte na prosté věci.
Co já vím.
„Doufám, že je postel ustlaná. Zapnu klimatizaci.“
Zdálo by se, že jsou to nesmysly,
ale v tu chvíli vám připadají zásadní.
WIMBLEDON, 20. 6. 1977 3. KOLO BILLY MARTIN : VILAS
KITZBÜHEL 11. 7. 1977 VÍTĚZ - VILAS : JAN KODEŠ
LOUISVILLE 25. 7. 1977 VÍTĚZ VILAS : DIBBS
31. 7. 1977 VÍTĚZ VILAS : TANNER
Přijel jsem do Gstaadu a Thomaz Koch mi řekl:
„Zítra se musíš jet podívat
na indického filozofa Krišnamúrtiho.“
Pršelo, tak jsem jel.
„Snažíme se
všemi těmi debatami a rozhovory tady…
DŽIDDÚ KŘIŠNAMÚRTI FILOZOF
…zjistit, jestli nedokážeme dosáhnout
radikální proměny mysli.“
Vrátil jsem se
zase naprosto ohromený.
A najednou všechna ta radost
byla tak poklidná, jako kdyby to byly důležité věci,
jako bychom záviseli spíš na harmonii než na úzkosti.
A to mi změnilo život.
ODPOVĚĎ OHLEDNĚ ŽEBŘÍČKU ATP
ODPOVĚĎ
DĚKUJEME
Čekali jsme na odpověď od ATP, přišla za dva měsíce
a byla zamítavá.
POČÍTÁNO RUČNĚ 100% PŘESNOST
Jsem si jistý, že Eduardo je frustrovanější než já.
Pracoval na tom mnoho let přede mnou.
Podle úřadů
neměli všechna data, úplná data
ze 70. let a nemohli prokázat důvody
chyb, které jsme našli.
Získat skutečná čísla,
která ukazují pravdu, a přesto být odmítnut…
Nedokážu povědět, jak je to frustrující.
To odmítnutí nás přimělo
zapojit samotného Guillerma Vilase
do našeho týmu.
Vilas pak poslal osobní e-mail
prezidentu Kermodeovi,
kde mu mimo jiné psal, že doufá,
že pochopí tu složitou a nespravedlivou situaci,
do které ho ATP dostala.
A že také hodlá
jako zakládající člen ATP
podniknout právní kroky.
Kermode odpověděl ten samý den, velmi rychle,
ale svůj postoj nezměnil.
Vilas nedostal
odpověď s lepšími důvody.
NEW YORK, ČERVENEC 1977
Dnes pokračuji v nahrávce, kterou jsem začal před dlouhou dobou.
Před čtyřmi dny.
Je těžké mluvit k magnetofonu.
Zdá se, že emoce neexistují.
VILASOVA ZPRÁVA PŘÁTELŮM
Tady je vše v pořádku.
Strašně se mi po vás stýská.
Cítím vás u sebe.
A nemůžu se dočkat, až se vrátím do Argentiny
a budu zase společně s vámi.
Snad se mi tu bude hra dařit,
mám v plánu být fit…
a vyhrát,
to si přeju.
Včera večer ve tmě, když došlo k výpadku elektřiny,
částečně vypadlo i to, čemu se říká společenský řád nebo civilizace.
MILIONY LIDÍ SE PONOŘILY DO TMY PŘI VÝPADKU V NEW YORKU
Vilas měl periferní vidění za hranice tenisového světa
a mnohokrát mi řekl,
že když v roce 1977 přijel do New Yorku,
cítil divnou atmosféru.
Byly tam nepokoje, požáry,
finanční problémy, ta příšerná vlna veder,
a navíc případ Samova syna,
kterého chytili těsně před US Open ve Forest Hills.
Muž, kterého policie považuje za Samova syna,
vrah, který za posledních 13 měsíců zabil sedm lidí a šest jich zranil,
byl konečně zatčen v New Yorku.
Řekl policistům: „Dobře, tak jste mě dostali.“
Vzduch byl těžký ve všech ohledech a Vilas to vnímal.
Bál jsem se, protože jsem byl unavený, neprohrál jsem, naopak,
vyhrál jsem v Kitzbühelu, Washingtonu, Louisville,
vyhrál jsem v Columbusu v Ohiu, v South Orange,
ve Westchesteru, vše v řadě bez prohry.
A teď jsem byl na US Open.
Vítejte u tenisového turnaje
US Open 1977 ve Forest Hills v New Yorku.
FINÁLE VILAS : CONNORS US OPEN 1977
Před tímto finálovým zápasem
jsem ho rozcvičoval
hodinu a půl
na postranním kurtu.
Když jsem tam šel, potil jsem se.
Vnímejte ty emoce.
Tiriac měl jednu taktiku, já druhou.
Použil jsem tu svou a nedařilo se mi.
V prvním setu byl nula.
Zdá se, že medituje.
Získal čtyři nebo pět bodů
brilantním způsobem úžasným volejem.
V jednu chvíli jsem viděl ten úder,
šel jsem přímo do otevřeného prostoru, nic tam nebylo.
To bude dobré a tohle taky!
To byla ale rána!
V tenisu jsou hráči,
kteří se bojí prohrát.
Vilas se nebál prohrát.
Vilas se skoro bál vyhrát.
Nejtěžší na vítězství není porazit soupeře,
ale přesvědčit ho, že prohraje.
Uvidíme, co řeknou čároví rozhodčí. Mají pochyby.
A Vilas vyhrál! Vyhrál! Vilas vítězí ve Forest Hills!
Právě teď je Argentinec obklopen obrovským davem fotografů
a dalších lidí, je to chaos.
Vilas je vítěz US Open a světová jednička!
Tam se zrodila tahle tradice pro finále a asi pro celý tenis.
Lidi zaplaví kurt… Vždy, když hraju.
V Roland Garros taky, ale tam jich bylo 20. Tady jich bylo 100 000.
Poslední den, 11. září 1977,
když večer dorazil do hotelu
po výhře ve finále US Open proti Connorsovi,
vzal si svůj notes, tento deník,
a řekl…
Otevřel ho a zbývala poslední čistá stránka,
aby ho dopsal, a to tahle.
A on napsal…
líčí, jak vyhrál,
a napsal: „Bravo, Guillermo! Tvůj přítel už 25 let.“
Tehdy byl sám sobě přítelem.
Den před Roland Garros v roce 2015
mě kontaktoval americký novinář Christopher Clarey
z New York Times,
protože ho Kermode informoval,
že ATP neuzná Vilase jako světovou jedničku.
To mě úplně rozhodilo,
protože vše bylo zatím důvěrné.
A ten článek vyšel online 25. května
a v tištěném vydání The New York Times den poté.
Titulek mě šokoval.
ANI PO LETECH NENÍ GUILLERMO VILAS SVĚTOVOU JEDNIČKOU
Eduardo mě seznámil se svým pátráním a příběhem…
NOVINÁŘ
…pár měsíců předtím, než jsem o tom napsal,
a byl to nesmírně zajímavý a složitý případ.
Byl to dlouhý článek, kde Kermode
odhalil své stanovisko,
že si je stoprocentně nebo téměř stoprocentně jistý,
že není možné přepisovat historii.
Z pohledu ATP
myslím, že se báli, že když otevřou brány
a uznají Vilasovo prvenství,
bude se mnoho dalších domáhat:
„Já měl být čtyřka v roce 1979, já měl být desítka.“
VILAS BYL Č. 1 V ROCE 1975
Ve světě tenisu to mělo velkou odezvu.
Nikdy jsme nechtěli šetření zveřejnit,
ale ten incident v médiích posloužil alespoň k tomu,
aby se o té věci mohlo jednat v budoucnu.
CHABÝ DŮVOD K NEUZNÁNÍ VILASE
Je to výjimečný případ.
Myslím, že nikdo jiný…
Byl případ Evonne Goolagongové
a podle mě by ATP mohla rozhodnout stejně o Guillermovi Vilasovi.
Ale celou tu dokumentaci jsem neviděl, určitě je toho dost.
Předpokládal jsem, že body z počítače ATP a to, jak je přidělovali,
byly přesné, to je matematika, tam nejsou chyby.
Pak jsem o dvě desetiletí později zjistil,
když pan Puppo začal své pátrání kvůli Vilasovi,
že možná udělali chybu ve skutečných výpočtech.
Ten případ je podle mě otevřený.
Nepamatuju si, že by někdo řekl:
„To je hrozné, Guillermo by měl být jednička.“
Nikdy jsem o tom neslyšel.
Všichni jsme toho museli nechat a přijmout, co nám historie vnutila.
Když sportovec udělá výsledek,
je to jeho, je to navždy.
Nikdo nemůže manipulovat jeho úspěchy
nebo rozhodovat, co s nimi dělat,
ani ATP, ani ITF nebo novináři, dokonce ani sám ten sportovec.
Je to právo, které nepřikazuje, je nezcizitelné.
V květnu 2015 Vilas schválil
zapojení právníka, aby získal právní názor,
a tak se pan Adrián Sautu de la Riestra
stal naším zástupcem v jednání s ATP.
Nejdřív jsme nabídli ATP
mediaci
ve snaze získat deklaratorní rozhodnutí,
které by uznalo Guillerma za světovou jedničku,
a velmi jasně jsme dali najevo,
že nežádáme žádné finanční odškodnění.
Jak to, že nebyl číslo jedna?
Na to nikdo nepřišel.
Někteří lidé,
kteří přepisovali historii, dali…
Záleží na tom, kdo píše dějiny, ne na tom, kdo je čte.
A v mé knize
byl Guillermo v těch letech nepochybná jednička.
NEW YORK, USA LEDEN 1978
V tenisovém světě sedmdesátých let byla očekávaná tradice,
totiž obálka vlivného časopisu World Tennis
na čísle s přehledem sezóny.
Na obálce byla fotka hráče, který podle názoru novinářů
byl číslo jedna pro daný rok.
A s určením nejlepšího hráče v roce 1977
redaktoři čekali
až na finále Turnaje mistrů v lednu 1978
mezi Borgem a Connorsem.
TURNAJ MISTRŮ LEDEN 1978
Ten rok Connors vyhrál
devět turnajů.
Borg vyhrál sedm.
Já jich vyhrál 14.
Každý z nich vyhrál Grand Slam.
Já dva vyhrál a dvakrát jsem byl druhý.
Ve všem jsem je překonal.
Ale tehdy jsem závisel na jejich výsledku.
Connors nic nevyhrál, neměl šanci.
Potřeboval jsem, aby vyhrál.
Nechtěl jsem na ten zápas jít, bylo to pro mě moc těžké.
Tak jsem udělal něco neobvyklého.
Odjel jsem do Woodstocku.
Na místo, kde jsem při koncertě poprvé přišel do kontaktu se svobodou.
Ve Woodstocku jsem cítil tu svobodu,
viděl jsem to místo a řekl si:
„Když vyhraje ten druhý…
možná…
si budu muset postavit chatrč a žít tady…
To mě naštve!“
Přímý úder!
Vrátil míč.
Teď jde na síť.
Přímý set!
Vrátil jsem se v noci,
bylo pozdě, bydlel jsem v hotelu Plaza.
Pomalu jsem tam vcházel
a přitom potkal Donalda Della.
A on se zeptal:
„Viděl jsi zápas?“
A já: „Ne.
Kdo vyhrál?“
A on řekl:
„Connors.“
A já na to:
„Jaké to bylo?“
Snažil jsem se neusmívat. „Jaký byl zápas?“
A tak jsem šel do svého pokoje,
zamkl jsem se tam…
A zůstal jsem tam a jen zíral do stropu.
Další den jsem si šel koupit letenku
do Argentiny, nastoupil do letadla…
Byl jsem v letadle
a přišel kapitán, můj blízký přítel.
Povídá: „Guillermo…
Tohle ti posílá Tiriac.“
VILAS JE JEDNIČKA!
Otevřel jsem to a byl to časopis World Tennis,
byl jsem jednička.
VILAS JE JEDNIČKA!
ŽEBŘÍČEK HRÁČŮ PODLE REDAKTORŮ WORLD TENNIS
Všichni jsme se fotili na obálku.
Já, Borg, víte…
Všechny nás fotili, protože jeden tam měl být.
Takže tam čekali.
A když jsem to viděl,
objednal jsem si šampaňské
a ten den jsem hodně pil.
Protože jsem si to zasloužil.
Jednou ráno v červnu 2015 mi řekl:
„Brácho, musíš napsat knihu o mém životě
a chci, abys uchovával moje věci.
Všechny ty tenisové věci, co mám od dětství,
ti chci dát.
Jsou tu věci od rodičů, tenisová výstroj,
taky nějaké hudební věci,
nech si je, aby se nic neztratilo.
Potřebuju někoho, komu můžu věřit, a myslel jsem na tebe.“
Řekl také: „Víš, na čem mi záleží.
Chci, aby to zůstalo v Argentině, kde můj příběh začal
a kde by měl skončit.“
Museli jsme udělat soupis
všech Guillermových věcí, což bylo…
vyčerpávající.
Těch věcí bylo tolik.
Vidíte v každém papíru,
v každém tričku, v němž vyhrál Roland Garros,
v každé jeho věci…
Bylo to součástí jeho historie, jako by tam všechno vyprávěl.
Bylo to…
i velmi dojemné.
V tomto notesu má zapsané taktiky.
Tady je plánek kurtu.
Měl představu, že kurt má duši,
jako všechno,
takže tady trochu vysvětluje
své pojetí kurtu a jeho duše
a kudy na kurt vcházet a kudy odcházet.
Nechce to detailně vysvětlovat,
protože to je jeho hráčské tajemství.
Vilas řekl: „Udělej mi laskavost.
Notesy někde bezpečně schovej.
Nechci, aby se ztratily,
protože jsou součástí mé historie,
kterou jsem psal den za dnem.“
„Chci ti je nechat, protože se o ně postaráš,
a kdyby se mi něco stalo,
budeš vědět, co dělat.“
Podíval se na mě svýma jako vždy zarudlýma očima,
objal mě
a tím jsme zpečetili tu duchovní smlouvu.
A to byl můj další emočně silný moment s ním.
Až vás horko odrovná a rytmus nakopne
a den bude letní,
jsme tu, abychom vás rozveselili a osvěžili.
Radio Music.
Svůj první turnaj Masters
jsem vyhrál bez trenéra.
S Belfontem.
Vzal jsem ho, protože jsem neměl trenéra,
a pozval jsem tátu.
„Tati,
pojeďme do Austrálie, ale musíš mě tam poslouchat.
Musíš chodit všude se mnou.
Nesmíš nic dělat sám.
Musíme být tým, potřebuju cítit, že jsme na stejné vlně.“
A on to udělal.
FINÁLE VILAS : SADRI AUSTRALIAN OPEN, 1979
Mečbol Vilas.
Vyhrál.
Tatínek má velkou radost.
On sám taky.
Hráli jsme a já vyhrál bez trenéra
a táta mě viděl vyhrát Grand Slam.
Nikdo nikdy nepřišel, protože byli moc nervózní.
A nyní vítěz, opět Guillermo Vilas,
převezme pohár za vítězství v dvouhře.
Když mi nakonec dali pohár, táta se rozbrečel.
Nebyl zvyklý plakat,
tohle byl jeden z mála případů.
Začal brečet na sedadle, byl celý naměkko.
AŤ ŽIJE VILAS! DRUHÝ AUSTRALSKÝ TITUL
Bydleli jsme v hotelu Hilton a on řekl:
„To není hotel Hilton. Teď je to Alcatraz Hilton.“
A povídá: „Vedeš hezký život,
ale já bych ho nechtěl ani za nic.
Nechci znovu zažívat, co jsem si tu vytrpěl za ty dva týdny.
Vůbec ti nezávidím.
Líbí se mi, že jsi do toho sportu tak zapálený.
Ale nestojí za to žít kvůli tomu celý život jako otrok,
protože tě to tak pohltí,
že z toho nikdy nevyjdeš.
Přeju ti štěstí, chci ho pro tebe.
Ale na zápas už víckrát nepřijedu.“ A už mě nikdy neviděl hrát.
BUENOS AIRES, ARGENTINA PROSINEC 2016
Jezdil jsem k Vilasovi domů kvůli úpravám na knize
a jednou ráno nás překvapil jeho právník.
Zdržel se jen 10 nebo 15 minut,
ale bylo to velmi povzbudivé.
V prosinci 2016
jsem měl nadějný rozhovor s právníky blízkými ATP
a byli jsme na dobré cestě k jeho uznání jako světové jedničky,
měli jsme pocit, že jsme velmi blízko.
Tak jsem to jel říct Guillermovi.
Právník odešel a byli jsme zase sami.
A pak jsem zažil ten nefalšovaný okamžik,
kdy poprvé v životě
cítil, že to prvenství
je na dosah a že jeho boj možná skončí.
A zásahem osudu
kamera, kterou jsem dal nad stůl,
abych zaznamenal jeho opravy knihy,
pořád nahrávala.
Komu bys to chtěl věnovat…?
- No, upřímně… - Jednička…
No, všechna ta práce, kterou jsi odvedl…
Všechno…
Pamatuješ, jak jsem se vztekal a ty taky?
Chápal jsi…
Víš…
Naštval jsem se a ty…
Řekl jsi: „Zlobíš se na mě, a ne na…?“
Nezlobil jsem se… To bylo tou situací.
Tou situací, totiž…
Dělal jsem to pořád.
To nic.
Hajzlové.
Je to pryč.
No tak, brácho, jak mi říkáš.
Díky, kamaráde.
Tahle ruka to dokázala.
Děkuju.
- Ta s tím bratrským tetováním. - Tady.
- Mám tě rád, kámo. - Moc ti děkuju.
Díky za pomoc.
Ono to natáčelo.
Doufám, že to zase nezmizí.
Ne.
Guillermo, jeho žena Phiang a jejich děti opustili Argentinu
19. prosince 2016.
9. KVĚTNA 2018
PŘEDSEDNICTVO ATP VYDALO POTŘETÍ NEGATIVNÍ VERDIKT.
PŘÍPADEM UŽ SE NEBUDOU ZABÝVAT.
Po tomto odmítnutí
jsme začali s řadou právních kroků
v různých částech světa.
PAŘÍŽ, FRANCIE 2019
Ahoj, Phiang.
Dobře, a ty?
Skutečně?
Nádhera.
Ano, potřebuju mluvit s Williamem.
Děkuju. Ahoj.
Williame,
jak se máš?
Dobře.
Ano, jsem v Paříži.
Ano. Zaprvé ti chci říct
o těch raketách…
Už je mám, je jich hodně.
Ano, pojedu do Monaka
za dva dny,
tak se konečně sejdeme!
Všechny pozdravuj.
Čau, Williame. Čau.
Čau.
Začátkem roku 2017 jsme s Vilasovými,
kteří žijí v Monaku, pokračovali v redigování knihy po telefonu.
Vždy, když jsme mluvili na dálku,
všímal jsem si, že se něco mění.
Guillermovi dávalo víc práce
vybavit si detaily.
„Jsem tenista,“ řekl mi.
„Nemůžu přestat.“
Takovou odpověď jsem čekal.
MONAKO, 2019
HELIPORT MONAKO
- Puppo? - Tady mě máš.
Puppo!
Páni, to je skvělé, že jsi přijel!
Tohle je fantastické.
- Jak se máš? - Jak se máš?
- Dobře. - Vážně?
Moc rád tě vidím. Jsem tu, no ne?
No jo. Děkuju.
Tuhle jistě poznáš, Jack Kramer.
- Ano. - Ale je podepsaná.
„Guillermovi
Jack Kramer.“
Podívej.
Jeho podpis.
Výplet je uvolněný.
Je perfektní.
Je těžká?
Ne, tahle není těžká.
Není ti těžká do ruky.
Tehdy…
- Byli jsme mladší. -…jsme byli ve formě.
Ano.
To je pravda.
Teď ty.
To je tvoje!
Guillermo Vilas.
Devatenáct set osmdesát dva.
Guillermo Vilas a Jimmy Connors, 1981.
- To finále bylo přerušené. - Ano.
Čekání bylo
emočně náročné,
zejména kvůli našemu přátelství,
jež vzniklo, když jsem odlišil
vztah mezi novinářem a tenistou
od vztahu novinář, tenista a přítel.
Jsme sami. Jistě, kdo by chtěl jet v tom dešti?
- Já. - My, ano.
- Mám rád vodu. - Je krásně.
Ne že by on si vybral mě a já jeho.
To život nás svedl dohromady
a mít ho tak blízko a mít s ním hluboký vztah
je něco nevysvětlitelného.
Nikdy to nedokážu vysvětlit
a jsem za to životu vděčný.
- Guillermo Vilas? - Ano.
- Jsem Argentinec. - To, co z něj zbylo.
Rád vás vidím.
Můj syn se jmenuje po vás.
Martin Guillermo, druhé jméno má po vás.
Neuvěřitelné.
To bylo úžasné, ne?
Pojmenoval po tobě syna.
Nikdy nezapomenu na slova, která Vilas…
uchovával…
Nevím kde…
když mi děkoval za to, co jsem udělal.
Když uznal, že věřím
v jeho úspěchy, v boj, který nebyl můj.
Když mi děkoval, že stojím na jeho straně…
v posledním kroku, který jako tenista udělal…
a který podle něj byl ze všech nejdůležitější.
A pro mě bylo na celém vztahu nejdojemnější,
když mi řekl…
že jsem zázrak v jeho životě.
Byl můj hrdina.
Mockrát jsem ho viděl hrát proti Björnovi Borgovi.
Líbí se mi, jak byl na kurtu velmi intenzivní.
Díky, že jste mě požádali, abych mluvil o jednom ze svých idolů.
Guillermo Vilas byl v první části mé kariéry velmi důležitý.
Jako hráč
byl jedním z velikánů,
všichni si ho budou pamatovat.
Myslím, že vyhrál čtyři Grand Slamy,
zřejmě vyhrál spoustu evropských turnajů na antuce.
Takže je to skvělý šampion.
Když jsem byl velmi mladý, vzpomínám si
na jednu věc, kterou mi řekl:
„Každý umí běhat do stran,
ale běhat dozadu a dopředu je mnohem těžší,
takže se musíš snažit vytáhnout hráče
z jejich komfortní zóny.“
Guillermo byl jeden z hráčů, který po sobě nechal odkaz
mladší generaci tenistů, pokud jde o pracovní etiku.
Byl neuvěřitelný bojovník, nikdy se neunavil,
měl být světovou jedničkou,
ale systém hodnocení byl tehdy jiný.
Nezvýhodnil množství zápasů.
Všichni víme o jeho bitvách a úsilí na kurtu.
To pro něj bylo všechno.
Takže uznat ho světovou jedničkou
by bylo moc pěkné.
Guillermo si zaslouží být světová jednička.
Vyhrál čtyři Grand Slamy.
Několik let byl dominantním hráčem na antuce.
Za pár let vyhrál víc turnajů než kdo jiný.
Každý by měl získat uznání, je-li zasloužené.
Pokud má argumenty, mělo by se to prošetřit.
A jsem si jistý, že světová ATP změní to, co je v záznamech,
bude-li to podložené.
Guillermo si rozhodně zasloužil být jednička, takže…
Byl to jeho rok,
tak to prostě je.
Je to prosté, měl být jednička.
Vilas hrál poslední zápas v roce 1992.
Vyhrál 62 turnajů
a devět let byl v první desítce.
Má mnoho rekordů, včetně největšího počtu titulů za rok.
V roce 2005 se oženil a má čtyři děti.
Ani po 45 letech ATP neuznává těch sedm týdnů,
kdy byl Vilas jedničkou, navzdory důkazům. Za šest let jednání
ATP neposkytla protiargumenty.
Vilas, Puppo a jejich tým budou bojovat,
dokud ATP neuzná pravdu.
VĚNOVÁNO WILLYMU S LÁSKOU A OBDIVEM
Tohle je jedna z mnoha bláznivin, do kterých se poslední dobou pouštím.
NA PAMÁTKU „PROFEHO“ JUANA CARLOSE BELFONTEHO
Překlad titulků: Markéta Demlová