Downloaded from YTS.MX
NETFLIX-ALKUPERÄISDOKUMENTTI
Official YIFY movies site: YTS.MX
Olemme tekemässä valintaa, joka määrittää tulevaisuuttamme.
Silloin on hyvä myös katsoa, millainen menneisyytemme on.
Yhteiskuntamme tila on tällainen aiemmin tapahtuneiden asioiden takia.
Unohdamme kuitenkin, mitä kaksi viikkoa sitten tapahtui.
Jotta voi tietää, kuka on, ja mitä pitäisi tehdä,
täytyy tuntea historiansa.
Tervetuloa, vuoden 2018 August Wilson -monologikilpailun finalistit!
Ketä täällä on? Pittsburgh on paikalla.
Pittsburgh!
Seattle on paikalla. Boston on paikalla.
Entäs ATL? New York City. Portland.
New Haven. Dallas. Chicago.
Los Angeles.
Toiminta on kymmenen vuoden ajan ollut koko maan laajuista.
Aloitimme kilpailun, kun herra Wilson oli menehtynyt.
BROADWAY-OHJAAJA
Surimme Amerikan suurimman kirjoittajan menettämistä.
Tämä on NPR Newsin All Things Considered, ja minä olen Debbie Elliott.
Pulitzer-palkittu näytelmäkirjailija August Wilson kuoli tänään -
sairaalassa Seattlessa.
Hän oli 60-vuotias ja oli sairastanut maksasyöpää.
Wilson tunnettiin parhaiten kymmenen näytelmän sarjastaan,
johon kuuluivat draamat Fences ja Ma Rainey's Black Bottom.
Sarjan viimeinen teos oli huhtikuussa ensi kertaa nähty Radio Golf.
Näytelmät käsittelevät afroamerikkalaisten elämää 1900-luvun joka vuosikymmenellä.
Toistuvana teemana oli orjuuden pitkäaikaiset vaikutukset -
yhä uusiin sukupolviin mustia amerikkalaisia.
Kaikissa näytelmissä on sama viesti:
Amerikka kuuluu teille.
Jos tulitte tänne orjalaivan ruumassa,
jos tulitte etsimään uskonnonvapautta, poliittista vapautta,
mistä vain syystä, Amerikka kuuluu meille kaikille.
Kaikkine oikeuksineen ja etuoikeuksineen. Tältä Amerikka näyttää.
Ja te olette minun tulevaisuuteni.
Nuoret tutustuvat aiheeseen kilpailun kautta.
Näin he oppivat jotain, mitä eivät ole ennen nähneet.
Ne ovat hyviä tarinoita. Hienoja näytelmiä.
NÄYTTELIJÄ
Nuoret ja vanhat pitävät niistä. Ne ovat tuttuja.
Ne tuntuvat tutulta, varsinkin afroamerikkalaisille.
August oli ainoa kirjoittaja, joka näki minut.
Tarkoitan "minulla" itseäni...
NÄYTTELIJÄ
...mutta myös näköisiäni ihmisiä.
Minulle hän on muusa.
Eläminen merkitsi hänelle kirjoittamista ja kirjoittaminen elämistä.
Hän antoi itselleen tehtävän...
PUKUSUUNNITTELIJA
...kirjoittaa näytelmä jokaiselle 1900-luvun vuosikymmenelle.
Niitä ei julkaistu järjestyksessä,
vaan sitä mukaa kuin muusat hänelle puhuivat.
PITTSBURGH-SARJA
Näytelmissä ihmiset pärjäilevät, mutta historia hiipii esiin.
TUOTTAJA
Sarjan katsomisen jälkeen tuntee eläneensä koko vuosisadan.
Elokuu 1911. Täyshoitola Pittsburghissa.
On vuosi 1957.
On alkusyksy 1977.
Hän ei halunnut kirjoittaa suurista historiallisista tapahtumista.
HAHMOT
Hän ei halunnut Frederick Douglassia lavalle.
Hän kirjoitti roskakuskista ja trumpetistista, josta ei tule kuuluisaa.
Sellainen maailma enimmäkseen on.
August kuuluu kaikille.
NÄYTTELIJÄ
Se on kaikille, joilla on äiti, isä, sisko tai veli.
Jos on paras ystävä, tämä on sinulle.
Jos sydämesi on särkynyt, se on särkynyt kaikilla kielillä.
AUGUST WILSON -MONOLOGIKILPAILU
Tuhannet opiskelijat 12 kaupungista esittävät monologin -
yhdestä August Wilsonin Pittsburgh-sarjan näytelmästä.
päästäkseen Broadwaylle.
KUUSI KUUKAUTTA AIEMMIN
KILPAILUN ENSIMMÄINEN KIERROS ALKAA.
YLI 400 OPISKELIJAA OSALLISTUU.
20 PARASTA PÄÄSEE CHICAGON FINAALIIN.
Käyttäkää aika monologienne läpikäymiseen.
"Kaveri nappasi naisen kainaloon.
Taisi löytää hyvän, oli pehmoisen tuntuinen."
"Miehet tekevät vauvoja ja jättävät ne huoleksesi.
Haluavat nähdä, mitä mäen toisella puolella on."
Haluan kunnioitusta.
Hän ei tiedä olevansa tekemisissä King Hedley II:n kanssa.
Ottakaa takit pois ja rentoutukaa.
Täällä voi pitää meteliä ennen kuin menee tuonne.
Viime vuonna istuin tuolla ja hävisin, joten istun nyt tänne.
Täällä on paljon nuoria, ja heitä kaikkia jännittää esiintyä.
1-2-3-4-5-6-7-8.
Sitten eteen ja takaisin taakse.
Red leather, yellow leather, lavender leather.
No!
I will not wait for Wendy and Winnie Williams in Williamsburg and Williamstown.
I will not wait...
Minulle selvisi, että mitä kovemmin näistä miehistä yrittää pitää kiinni,
sitä helpompaa jonkun tytön on napata heidät.
Yhtäkkiä hän olikin kasvanut. Hän oli oikea nainen.
Makuulle meneminen ja haarojen avaaminen ei naista tee, sen yritin kertoa.
Luulet, että noudan kepin ja heilutan häntää.
Musta mies ei ole koira.
Jos menee rajuksi...
KILPAILUN PERUSTAJA
...jatka samaa rataa.
Jos olet kova tyyppi, pysy siinä tunnelmassa.
Tiedätte, mitä tehdä. Tiedätte, miten se tehdään.
Laitetaan heidät jonoon. -Jonoonko? Selvä.
Seuratkaa minua.
Tästä se lähtee.
Olen Freedom Martin -
ja esitän Bynum Walkeria Joe Turner's Come and Gonesta.
Ei asiaa voi noin katsoa.
Pitää katsoa koko kuviota.
Ripustan paljon kamaa seinille, muistoja, teatterikamaa, Playbill-lehtiä.
Muutin Oklahomasta Chicagoon taidelukiota varten.
Oklahoman Broken Arrow'ssa ei ollut paljon tilaisuuksia näytellä.
Teimme Macbethin, ja esitin Banquota.
Banquo palaa verisissä vaatteissaan, ja käytimme tuota paitaa.
Olin pitkä musta nuori Oklahomassa.
Pelasin koripalloa. Sitä minulta odotettiin siellä.
Se oli ensimmäinen asia, joka minussa nähtiin.
Tässä on Freedom. Hän on luokan musta poika.
Minua on kuvailtu slangisanalla Oreo,
valkoinen mies mustan miehen kehossa.
Innostuin teatterista 7. luokalla.
Tuo on ensimmäinen profiilikuvani.
Se oli ensimmäinen roolihakuni, Loppiaisaattoon.
Minulla oli kaksi vuorosanaa ja miekka. "Pidätämme sinut, kreivi Orsinon nimissä."
Se oli ensikosketukseni Shakespeareen, ja rakastin sitä.
Ennen sitä luulin, että vain kameralle näytellään.
Denzel Washington, Will Smith.
En tiennyt, että teatterialallakin voisi tehdä uran.
Othello on upea.
Shakespearen näytelmä mustalla päähenkilöllä,
jossa on vielä syvyyttä.
Minua katsottiin aina oudosti.
Valmentaja kysyi, miksi lähdin treeneistä toisiin.
En tiennyt, miksi olin niin onneton.
Minulla oli äiti, isä ja veli, hyvät arvosanat, olin korisjoukkueessa.
Olin aloituskokoonpanossa.
Mutten pystynyt ilmaisemaan... En voinut tehdä huoneelleni näin.
Tiedätkös? Tämä on...
Tällaista ei ole sielläpäin.
On siunaus, jos voi oppia katsomaan naista -
ja nähdä parissa hiuskiehkurassa,
hänen poskiensa kaaressa -
kaiken, minkä elämältä voi saada.
On siunaus, jos voi oppia katsomaan naista niin.
Tämä viimeinen tyyppi... Miten hän osasi tehdä noin?
Tätä minä haluan tehdä.
Tämä on rajua. Aivan uusi paikka, uusi osavaltio, uusi kaupunki, uusi lukio,
mutta tätä minun on tehtävä.
Istutin itseni sisällesi ja odotan puhkeavani kukkaan.
Yrität läksyttää minua.
Mene pois tieltä.
Olen Nia Sarfo -
ja esitän Molly Cunninghamia Joe Turner's Come and Gonesta.
En luota näihin miehiin.
Tämä on pikku leppäkerttuni.
Tässä ovat pehmoleluni.
Äidin kanssa asuminen on ihan OK, mutta haluan vähän omaa tilaa.
Koristelisin kaiken varmaankin pinkiksi.
Kävin alakoulun enimmäkseen valkoisessa naapurustossa.
Muut lapset tulivat koskemaan hiuksiani,
ja vanhemmat tuijottivat, niin kuin olisin jokin -
vieras esine.
Tiesin erottuvani,
mutta tunsin, että kaikki tekemäni tuomittaisiin julmalla tavalla,
ja pelkäsin sitä valtavasti.
Tässä on kaappini, jonka sisällä on unelmataulu.
Siinä on kaikki toiveeni ja tavoitteeni,
mutta sitä ette saa nähdä. Se on VIP.
Tulin tosi ujoksi, ja joinain koulupäivinä -
en sanonut mitään ennen kuin kotona.
Tiesin aina haluavani kokeilla teatteria.
7. luokalla olin Viidakkokirjassa.
Olin Shere Khan.
Älkää kysykö sitä videota.
Rakastuin siihen heti ensimmäisissä harjoituksissa.
Onko se täällä?
Piilotinko sen? En tainnut.
Onko se täällä?
Nyt hän löysi sen.
Teatteri voi todella muuttaa ihmistä.
Sanoin: "Hän on villi, eikö olekin?"
On!
Miksi siis olen viidakon jumala?
Miksi ihmiset tulivat hakemaan heitä?
Tunsin tulevani kuulluksi, tunsin olevani kaunis,
kuin minut olisi nähty ensimmäistä kertaa.
Muutuin aivan erilaiseksi, seuralliseksi ihmiseksi.
En pelännyt mitään.
Muut sanoivat näkevänsä aivan uuden puolen minusta.
Sanoin, että niin minäkin.
Siksi en luota kehenkään, paitsi taivaan isään,
enkä rakasta muita kuin äitiäni.
Kiitos.
Eräänä päivänä tulin kotiin ja päätin, että teen tätä.
Lopun ikääni. Täällä haluan olla. Haluan olla lavalla ja näytellä.
Tämä on näytönsäästäjäni. Jatkuva muistutus siitä, mihin haluan.
Kävi mitä kävi, sinne yritän myös päästä.
Saapa nähdä.
Teitkö sinä tuon?
Minulla on hauskaa.
Minullakin oli. -Oliko? Olit tosi hyvä.
Se on vaikeaa, kun valot ovat suoraan edessä.
Tiedät, mitä yrität sanoa, mutta sanat pakenevat jonnekin.
Keskeytin ja aloitin alusta.
Älä itke. Älä näytä heikkoa puoltasi. Olet sisältä vahva.
Cody?
Hei, olen Cody Merridith, ja esitän King Hedley II:sta.
Tyyppi puukotti minua.
Iski partaveitsellä, ja jähmetyin.
Cody pitää nähdä. Katsokaa. Codyn sooloa ei voi missata.
Voi luoja.
Näin käy, kun on päivästä toiseen tylsää.
Synnyin huonolla alueella.
Ampumisia oli joka ilta. Alueen lempinimi oli Ickies.
Kukaan ei halua asua Ickiesissä.
Täällä on saavutukseni.
Siitä ei voi valittaa. Kunniamerkkejä löytyy.
Merkki menestykestä.
National Honor Societyn hyväksymiskirje. OneGoalin hyväksymiskirje.
Huippuarvosanat. Tässä. Ei hätää.
Todistukset ja kaikki.
Isäni ei ollut kuvioissa, eivätkä kaverienikaan isät olleet.
Olen siinä lokerossa, jonka odotetaan olevan väkivaltainen ja laiska,
laittoman rahan tienaamista ja sen sellaista.
Haluaisin ymmärtää,
miksi lähestyin sitä eri tavalla.
Kirja maksoi 25 dollaria.
Tein kaikki harjoituskokeet kirjan takasivuilta.
Näin vanhempien sisarusteni tekevän tiettyjä virheitä.
En halunnut toistaa niitä, joten päätin oppia niistä.
En minä seuraamuksitta selvinnyt. Tällä kertaa. Mutta viisastuin.
Ensi kerralla se on itsepuolustusta. Ensi kerralla se ei maksa minulle mitään.
Kiitos.
Minulla ei ole resursseja tulla joksikin huippunäyttelijäksi.
En ole ikinä tehnyt ääniharjoitusta.
Red leather, yellow leather. Yellow leather, lavender leather.
Ja sitten... red leather, yellow leather.
Lavender leather...?
Mutta jos joku on parempi, tai jollain on etuoikeutetumpi asema,
täytyy vain varmistaa, että on samalla tasolla.
Tässä oli jotakin kiinnostavaa, sillä hän oli...
Hän oli keskittynyt.
Niin oli, mutta myös...
Hillitty, mutta uskottavalla tavalla.
Hän oli uskottavan karmiva. -Mutta uskottava. Karmiva.
Ei perinteinen Hedley,
mutta minusta tämä oli melkein pelottavampaa.
Se toimi energianvaihdoksen kanssa, jonka hän teki loppua kohden.
Hullu tyyppi. -Niinpä.
Tuo oli ehkä paras esitykseni.
Tähän mennessä. -Hyvä.
Hän oli yhteydessä hahmoon tavalla,
jonka voi saavuttaa vain, jos asuu tietyssä osassa Chicagoa.
Tässä ovat ensimmäiset kymmenen.
Alkaen täältä ylhäältä, parhaat pisteet täällä.
"Peloton vallankumouksellinen optimismi" on lainaus yhdestä puheesta Juilliardissa.
Näyttelijä Stephen McKinley Henderson piti upean puheen.
Katsoin sen YouTubesta ja samastuin siihen.
Hän sanoi, että voidakseen muuttaa maailmaa,
nuoria taiteilijoita täytyy ohjata peloton, vallankumouksellinen optimismi.
Näihin kymmeneen emme yleensä kajoa.
Jos he ovat täällä asti, he ovat hyviä.
Viime vuonna pääsin finaaliin, mutten voittanut.
Päätin silloin, että ensi vuonna lähdetään hakemaan voittoa.
Nämä kelpaavat minulle.
Hyvä. Lyödään top 10 lukkoon, jotta voimme keskittyä loppuihin.
Missä se äsken näkemämme on?
Oliko hän osa... -153.
Ei, hän oli 162. -153?
Niin. -Tämä on hieman epäreilua.
Olen epäedullisessa asemassa, mutta jatkan kovaa työtä.
En lakkaa, kunnes minua arvostetaan samalla tai ylemmällä tasolla kuin muita.
Onko hänellä valmentaja?
Vai tuliko hän yksin?
Hän on opiskellut kuusi viikkoa.
Siis kuusi tuntia.
Hän oli noin hyvä ilman valmennusta.
Aivan.
Hän oppi esittämään monologin kuudessa viikossa.
Eli kuudessa päivässä.
Minusta hänessä todella on potentiaalia.
Kun tulin kouluun ja näin tämän koko kentän,
olin äimänä.
Kasvoin Los Angelesin eteläosissa.
Sielläpäin ei yleensä puhuta näytelmistä, eikä moni pääse katsomaan näytelmiä.
Olin todella nuori, ja tiesin esiintymisen sopivan minulle.
Kävimme nuorina roolitustoimistoissa, joista kuulimme radiossa,
ja usein ne olivat huijausta.
He halusivat rahaa.
Sitä meillä ei ollut.
Tiesin ennen vain elokuvista ja tv:stä ja halusin tv-näyttelijäksi.
Sellaisten normien keskellä vartuin.
Teatteri oli teatterinörteille.
En pitänyt teatterista.
8. luokalla en olisi odottanut haluavani vuotta myöhemmin näytelmään.
En ole treenannut musiikin kanssa. -Selvä.
Kaunein kuulemani ääni
Maria
Maria, Maria, Maria
Koulussa esiintyminen avasi silmäni.
Tajusin, että kyse on tarinoista.
Maria!
Sano se kovaa ja musiikki soi
Sano se hiljaa, se on kuin rukous
En tiennyt paljoa August Wilsonistakaan, mutta ystäväni olivat käyneet kilpailussa.
Se oli ihmeellistä.
Päätin hakea tänne seuraavana vuonna. Oli pakko.
August Wilsonin tekstin työstäminen, vaikken ole afroamerikkalainen,
enkä yritäkään olla,
tunsin, että hän kirjoitti kaikille ihmisille, joita ei -
jatkuvasti nähdä.
Minä olen meksikolainen. Latino.
Taidekouluun meneminen,
teatterin tekeminen, vaikka sanotaan, että vain 7 % saa siitä uran...
Pyrin silti tulemaan siksi, mikä haluan olla.
Elämässä ei saa paljon tilaisuuksia ilmaista itseään.
Elämässä on kyse naamioitumisesta.
Ihmisiin liitetään kaikenlaisia määreitä.
Niiden takana on se, kuka todella on.
Jos ei saa lupaa ilmaista sitä,
jos kukaan ei koskaan anna siihen lupaa, sitä räjähtää.
Olen Pohjois-Carolinan Cherryvillestä.
Siellä on enemmän lehmiä kuin ihmisiä. Se on todella pieni kaupunki.
Tykkään julkisen liikenteen hajusta.
Biologinen isäni asui täällä Atlantassa.
Hän sanoi, että minun täytyy tulla tänne parempien mahdollisuuksien perässä.
Täällä aloin käydä Toastmasterseissa. Se on sellainen puheryhmä.
Isäni yrittää kasvattaa minusta poliitikkoa.
Valmistauduin siihen.
Sitten hän sanoi, että koulussa on näyttelijänkoulutus, joka sopisi minulle.
En ollut oikein varma. Tykkäsin urheilusta.
Oikotieni menee tästä. Heitän repun tästä välistä,
livahdan itse tästä -
ja kävelen raiteiden yli.
Päätin kokeilla sitä.
Kun tulin luokkaan, siellä joogattiin.
Ihmettelin, mistä oli kyse.
Opettaja käski vain olla vapaa, ja voi teeskennellä olevansa kuka vain.
Sanoin: "Todellako?"
Istun syvässä hiljaisuudessa synkässä satamassa,
tässä vihoviimeisessä vankilassa iäksi lukitussa.
Silloin sain sen kuuluisan kärpäsen pureman.
Sillä muistot suloisesta rakkaudestasi mulle yltäkylläisyyden tuo,
en tarttunut tilaisuuteen nousta kuninkaiden luo.
Sitten kuulin August Wilson -kilpailusta. Päätin heti lähteä mukaan.
Löysin monologin, joka kuulosti kotikaupunkini väeltä.
Löysin siitä itseni.
Esitin sen perheelleni, ja he inhosivat sitä.
Ihmettelin, miksi. He inhosivat sitä, koska minä näyttelin.
Se suututti minut todella. Aloin miettiä, mitä pitäisi muuttaa.
Kysyin opettajaltani, mihin suuntaan pitäisi mennä.
Hän ihmetteli, mistä puhuin. Hän piti siitä.
Että jaahas.
Vanhempani eivät olleet ohjaamassa minua oikeaan suuntaan.
Täytyi seurata omaa totuuttani.
Tämä on rankkaa.
Tämä on upeaa työtä. Rakastan tätä.
He eivät pitäneet siitä.
Lorraine Hansberry sanoi: "On oltava röyhkeä nähdäkseen itsensä taiteilijana."
Vaatii veronsa ajatella voivansa tehdä jotain luovaa ja merkityksellistä.
Houstonin aurinko.
Äitini on ensimmäinen roolimallini.
Kaikki, mitä olen, on kiitos hänen ja hänestä.
Huomenta. Kiitos paljon.
Hän on yksinhuoltaja.
Kun olin nuorempi,
siskoni, minä ja isoveljeni kävimme yksityiskoulua.
Elämä oli hienoa. Hän oli hyvissä töissä. Sitten häneltä löytyi kasvain.
Hän jätti työnsä, sillä lääkärin mukaan kasvain oli muodostunut stressin takia.
Herra, me kiitämme sinua.
Kiitämme sinua, sillä annat meidän...
Sitten tuli 2008 taantuma.
Ja hänellä oli meidät kolme.
Muutimme todella pieneen asuntoon.
Yritimme raapia kokoon kolikoita pesulaa varten.
Hän ei ikinä ollut tyhjä, vaan aina täynnä rakkautta.
Halusin tanssitunneille,
eikä niihin ollut varaa, mutta menimme kirkkoon.
Tanssin ylistystansseja. Siellä opin piruetin.
Selvisimme vain aina.
Miten voit? -Hyvin.
Hauska nähdä. -Superäiti.
Menin esittävien taiteiden lukioon.
9. luokalla rakastuin teatteriin ja menin näytelmiin ja musikaaleihin.
Teatteri yllätti minut.
Sitten kuulimme kilpailusta, ja löysin The Piano Lessonin.
Rakastuin Bernieceen.
Marethassa on jo kylliksi töitä.
On jo tarpeeksi monta rakastettavaa ja hoivattavaa.
Hän on perheensä tukiranka ja muistuttaa minua omasta äidistäni.
Ne piirteet halusin: olla vahva nainen,
kasvaa joksikuksi, joka tuntee itsensä jo nuorena.
Se houkutteli minua todella.
Niissä on kyse maailmaan kuulumisesta.
Sen August Wilsonin näytelmistä oppii.
Sinä sovit, sinä kuulut, sinulla on annettavaa, olet OK.
Tiedätkös? Sinä olet OK.
ETELÄ-CHICAGO
ENGLANNINOPETTAJA
Huomenta. -Huomenta, Cody.
Tiedätkö, miksi kuvausryhmä on täällä??
En. -Tule.
Huomenta, Iker.
Tule tänne.
"Onnittelut. Ilmoitamme ilolla,
että sinut on valittu August Wilson -monologikilpailun Chicagon finaaliin."
"Tarjoamme yhden ilmaistunnin yksityisvalmennusta."
Vastaamme heille tänään.
Saat tunnin yksityisvalmennusta -
monologisi hiomiseen finaalia varten.
Selvä. -Olen valmis.
Sehän on paras mahdollinen reaktio, eikö?
Olet valmiina töihin.
Hullua.
Terve. Se meni hyvin. Pääsin Chicagon finaaliin.
Onnittelut.
Todellako?
Kuvattaisiinko jotain häviäjää?
Meidän koulussamme ja alueellamme -
väestö on 99 % mustaa. 96 % köyhyysrajan alapuolella.
Hei, neiti Mascara.
Terve, Cody. Miten menee? -Hyvin. Minulla on kameramies.
Meiltä puuttuu paljon aineita. Ei ole teatteria, musiikkia eikä taidetta.
Hän on toinen kahdesta finalistista taidekoulujen ulkopuolelta.
Meillä ei edes ole teatteriopetusta, vain englantia.
Syvennyimme siihen ajatukseen,
että Codyn monologi heijastelee hienosti sitä, mitä 1980-luku,
Reaganin talous ja crack-epidemia tekivät kaupungeissa.
Yritän luoda mustan Amerikan maailman,
näyttää sen ympäristön, ja että se voi tarjota tukea niin,
että kun lähtee isänsä talosta, ei lähde maailmaan yksin.
Että olisi täysissä vaatteissa, tavoissa ja elämässä,
joka on ainutlaatuisesti ja erityisesti sinun mustana amerikkalaisena.
Jollain tavalla tunsin, että puhe oli jo valmiiksi minussa.
Siinä tavassa, jolla hän käytti sanoja, ja mitä sanoja hän käytti.
Kielen virtaus ja rytmi.
Se tuntui tutulta.
Se kuulostaa siltä lähikaupan tyypiltä, joka puhuu jatkuvasti.
Siten minun isäpuolenikin puhuu.
Päätin tehdä sen. Siitä tulisi hauskaa.
Bynum sai minut mukaan. Hänellä on asiat kunnossa.
Voisinpa hypätä jonkun sellaisen asemaan.
En osannut kirjoittaa dialogia,
koska en nähnyt mustien tapaa puhua arvokkaana.
Sitä piti muuttaa, jotta siitä saisi taidetta.
Kysyin kirjoittajaystävältäni, miten saisin heidät puhumaan.
Hän sanoi: "Et saakaan. Kuuntele heitä."
Ajattelin, että hän viisastelee.
Vähitellen, viisi, kuusi vuotta myöhemmin, aloin kuunnella ja ymmärsin.
Jos kuuntelee, niin voi kuulla,
mutta ensin täytyy tunnustaa kuulemansa asian arvo.
...löit kaksi hutia jo ennen syntymääsi.
Aina täytyy varoa kierrepalloa etukulmalta.
Kyse on minunkin elämästäni. Sitä sinä et tajua.
Sinun elämäsi on minun elämäni. Sitä sinä et tajua.
Katson teitä, herra Loomis, ja näen laulunsa unohtaneen miehen.
Olette unohtanut laulaa.
Vapaus on raskasta. Se vaatii kunnon tuen.
Olkapää alle ja toivo, että selkä kestää.
August Wilson on bluesia. Blues-musiikkia.
Oikeastaan täytyy vain kuunnella laulua.
Shakespeare on enemmänkin...
August Wilson on...
Samoja puheenparsia kuulee kotona.
Hän puhuu meistä, minusta. Tunnistan siitä tätini.
En luota näihin miehiin.
He samastuvat siihen niin, että se on helppo ilmaista.
Joskus unelma tarvitsee fyysisen ilmentymän.
Molly on vanhan liiton...
Tiedättekö sen laulun?
Se on Mollyn teemabiisi.
Molly on pahis.
Muistan pätkän, jossa hän hakee valokuvia.
Niistä ei ole jälkeäkään.
Hän ei saanut kuviaan, vaikka hänellä oli kuitti.
Hän suuttui ja tunsi, että maailman pitäisi olla yksinkertainen.
Kaiken, mitä sanotaan, pitäisi olla totta.
Samastun häneen siinä todella.
Missä vaiheessa sanoit itsellesi: "Nyt olen näytelmäkirjailija"?
Lähetin näytelmäni Jitney Eugene O'Neillin teatterikeskukseen,
näytelmäkirjailijoiden konferenssiin. He palauttivat sen.
Mistä Jitney kertoi?
Jitney on mustalaistaksi. Se sijoittui taksiasemalle -
Pittsburghissa 70-luvulla,
ja taksiaseman rakennusta ollaan purkamassa.
Yksi näytelmistäsi hyväksyttiin myöhemmin. Mikä se oli?
Ma Rainey's Black Bottom.
O'Neillin konferenssihan on kesäkurssi, jossa kokeillaan uusia käsikirjoituksia.
Aivan. -Yksi tunnetuimmista.
Sitä kautta voi selvittää, mikä toimii ja mikä ei.
Nimenomaan. Siinä sitä oltiin.
Ajattelin olevani näytelmäkirjailija, koska olin siellä.
AMERIKKALAISEN TEATTERIN LAUKAISUALUSTA
O'Neillissa tänne lähetetyt näytelmät luetaan sokkona.
Kirjoittajasta ei saa tietää mitään.
JOHTAJA
On vain valittava tarttuvin tarina.
Näytelmien kirjoitus on hyvin yksinäinen ammatti.
Kun pääsee samaan paikkaan muiden kirjoittajien kanssa,
jotka tietävät, millainen taakka on -
jakaa tarinoitaan maailman kanssa, se on todella arvokasta.
August näki arvoa heimonsa löytämisessä.
August teki täällä kuusi näytelmää.
Emme salli arvosteluja, sillä työ on alkioasteella.
Haluamme suojella kirjoittajia.
Toivotamme silti alan ihmiset tervetulleeksi näkemään töitä.
New York Timesin pääkriitikko kiersi kritiikkikieltomme -
kehumalla pilviin uuden kyvyn täällä O'Neillissa.
Siitä lähti Augustin ura.
"O'Neill on löytänyt harvinaisia tavanomaisesta poikkeavia kirjailijoita."
Herra Wilson lentää yhä korkeammalle puhtaan teatraalisen voimansa avulla.
MA RAINEYN YLISTYSTÄ
MUSTIEN KIRJOITTAJIEN YLISTYS MUSIIKILLE
Tony-palkinnon voittaa Fences.
PARAS NÄYTELMÄ KIRJOITTAJA: AUGUST WILSON
Tämä on tyttärelleni Sakinalle, perheelleni ja kaikille Troy Maxsoneille.
Hän on saanut monta Drama Critics Circle -palkintoa,
Drama Desk -palkinnon, Tony-palkinnon ja kaksi Pulitzer-palkintoa.
Hän on siis yksi Amerikan arvostetuimmista näytelmäkirjailijoista.
Hän on oikea titaani.
Näitä näytelmiä esitetään samalla tavalla kuin Shakespearea ympäri maailmaa.
Asut talossani, nukut minun lakanoissani.
Laitat suuhusi minun ruokaani, sillä olet poikani. Lihaani ja vertani.
Et, koska pidän sinusta.
On siunaus, jos voi oppia katsomaan naista -
ja nähdä parissa hiuskiehkurassa...
Makuulle meneminen ja haarojen avaaminen ei naista tee, sen yritin kertoa.
Hän on vauva. Ei tiedä elämästä mitään. Kuka häntä opetti? Yritän selvittää asian.
Se, että August kirjoitti nämä hahmot ja tarinat,
antoi näyttelijöiden voimaannuttaa uusia ääniä.
1987 PARAS MIESNÄYTTELIJÄ
1992 PARAS MIESNÄYTTELIJÄ
2001 PARAS NAISNÄYTTELIJÄ
2010 PARAS MIESNÄYTTELIJÄ
Silloin nuori näyttelijä näkee, että voi päästä teatteriin.
Hänen tarinaansa voidaan arvostaa.
Tuo oli upeaa. Herranjestas.
Haluan vain sanoa, että sain näytelmästä paljon.
Hyvä. Sitä se August teettää.
Lue koko hänen tuotantonsa.
Hän kirjoitti kymmenen samanlaista.
Kovin kirjailija maan historiassa.
Ei ole toista. Tennessee ei pystynyt samaan.
Ei yhtäkään tylsää hetkeä.
Täytyy pitää naama kiinni siinä.
Kiva, että tykkäsit. -Todella.
Oletko kilpailussa?
Olen. Pääsin finaaliin. Haluaisin kansallisiin.
Mikä monologi? -King Hedley II.
Hienoa.
Se on hyvä. Haluaisin nähdä sen.
Siinä näytelmässä ja monologissa on paljon sanoja.
Pystyt siihen. Elä se.
Näytteleminen on kivaa, älä vain jää kiinni.
Tiedätkös? -Hyvin sanottu.
Monologin aloittaa ajatellen sen loppua.
Mitä tarkoitat? Voitko selittää?
Tiedät, mitä lopussa tapahtuu, tiedät, mitä kohti olet menossa.
Aloita siitä.
Yleisö ei voi, sillä viet heitä mukanasi, mutta pidä loppu mielessä jo alussa.
Jotta voin hallita sitä? -Siten pääsee loppuun.
Täydellistä. Kiitos.
Sain uuden näkökulman. Kiitos.
Oliko tuossa järkeä? -Oli.
Näyttelijän elämä on erilaista, sillä meidän täytyy havainnoida.
Sanon aina, että olemme havaitsijoita ja varkaita.
Näemme koko ajan kaikki yksityiskohdat.
Tavan, jolla joku laskee päänsä kuullessaan tietyn sanan.
Mietimme, miksi hän teki niin.
Johtuuko se hänen menneisyydestään?
Onko hänellä trauma? Eikö hän pidä minusta?
Minun piti tutkia äitiäni.
Piti tutkia mustia naisia, joita näin missä vain.
Bussissa, junassa, kadulla.
Hän istuu bussipysäkillä.
Katso, mitä hän syö, miten hän syö.
Näitkö, miten hän hymyili? Näitkö, miten hän ei hymyillyt?
Voisin kävellä Starbucksiin ja äimistellä, miten monenlaisia ihmisiä siellä on.
Joku pitää haastattelua,
joku puhuu äidilleen, ehkä tuli huonoja uutisia.
Barista inhoaa työtään.
Istun ja kuuntelen ihmisten keskustelujen kulkua.
Se saa minut miettimään.
Havainnoin ihmisyyden ääripäitä.
August Wilsonhan teki juuri sitä.
Hän kävi kahviloissa ja teki muistiinpanoja siitä,
mitä ihmiset ympärillä puhuivat.
Kysyin häneltä prosessista,
ja hän sanoi sulkevansa ovet, sälekaihtimet ja kaikki,
ja hahmot tulivat huoneeseen sanelemaan tekstin hänelle.
Aloin työstää 80-luvun näytelmääni.
Yritin käsitellä mustaa Amerikkaa, nuoria aseiden kanssa vuonna 1984.
Aloitin hahmosta, jolla on naamassaan arpi.
Yleensä aloitan dialogin hahmon kanssa,
ja aloitusdialogissamme hän sanoi olleensa vankilassa.
Hän kysyi minulta, mistä arpi tuli. Ei "miten", vaan "mistä".
Kävikö hän hankkimassa sen kadulta? Ehkä hän halusikin arven.
Nauroin, syljin partateräni käteeni, iskin häntä naamaan ja sanoin:
"Nyt sinullakin on arpi."
Tyyppi puukotti minua.
Iski partaveitsellä, ja jähmetyin.
Kuin joku olisi sytyttänyt kirkkaan lampun.
Kaikki pysähtyi, ja näin hänen hymyilevän.
Sain idean.
Luepa monologi minulle kovaan ääneen siitä, missä seisot.
Pernell pakotti minut murhaan.
Pernell sanoi minua apinaksi.
Sanoin: "Minun nimeni on King."
Hyvä.
Mihin päädyt tästä?
Tyyppi puukotti minua.
Pum, se tapahtui.
Mitä hän ajattelee seuraavaksi? Tapahtuuko se hitaasti?
Askel kerrallaan vai nopeasti?
Mitä rytmille tapahtuu?
Se nytkähtää.
Jotain katkeaa.
Ja sitten hän... Mitä sitten?
Hän keksi jotain.
Hyvä. Mennään alusta.
Sanat lähtivät suustani, ja tunsin jotain kuumaa kasvoillani.
Hyvä. -Kuuma väläys. Jotain märkää ja lämmintä.
Hyvä. -Tyyppi puukotti minua.
Hyvä. -Iski partaveitsellä, ja jähmetyin.
Sanoin: "Ei hätää. Kuningas on yhä täällä."
Lausu se koko maailmalle.
Sanoin: "Ei hätää. Kuningas on yhä täällä."
Mitä? -Kuningas on yhä täällä.
Toivottavasti pääsen New Yorkiin. En ole koskaan lentänyt lentokoneella.
Toivottavasti tästä tulee ensimmäinen tilaisuuteni.
Haluan kovasti voittaa kilpailun.
Haluan näyttää kaikille, että pystyn siihen.
Vaikka olin päättänyt tekeväni tätä ja haluavani tänne,
oli silti vaikea päätös toteuttaa se, sillä tiesin,
että isäni ja veljeni eivät olisi lähelläni neljään vuoteen.
Ulos, näinkö?
Naama alas. Oletko valmis?
Siksi minulla on kiireen tuntu.
Mitä tästä tuleekin, sen täytyy tulla äkkiä.
Lähtemiselle on saatava oikeutus.
En tullut tänne ilman syytä.
Haluan todella voittaa.
Haluan Broadwaylle. Haluan tehdä paljon.
Niin kuin kaikessa. Jos isken silmäni johonkin, sen myös saan.
Haluan enemmän.
Biologinen perheeni ei tukenut unelmaani näyttelijäksi tulemisesta.
He eivät näe viihdettä tapana menestyä.
Minun piti lähteä heidän talostaan. He pakottivat siihen.
Hänen vaimonsa työntää hänet tähän äärimmäiseen tekoon.
Joskus tuntuu, että täytyy, koska he epäilivät minua.
Mutta kunnianhimo tulee myös halusta tehdä sitä.
Koska rakastan sitä.
Mikä olo? -Hyvä.
Missä ajatuksesi ovat? -En tiedä.
Pelottaako joku, vai onko ihan hyvä olo?
Kaikki pelottaa.
Lavalla oleminen on aivan upeaa.
Pidän peukkuja. Koko perheeni pitää, jatkoon pääsemisen puolesta.
Haluan näytellä.
Haluan vaikuttaa ihmisiin ja innostaa muita.
Näkökulmat, joista voin saada jotain, rikastavat minua ihmisenä ja taiteilijana.
Kurjassa köyhyydessä eläneenä,
Central Fallsin ainoassa mustassa perheessä varttuneena,
tuntien olomme näkymättömiksi,
toimimattomassa perheessä,
näytteleminen oli pelastusrengas.
Se ikään kuin pelasti minut.
Se pelasti minut.
ALUEFINAALIT
20 parasta joka kaupungista -
kilpailee kahdesta paikasta kansallisessa finaalissa Broadwayllä.
On outoa olla yksin.
Edustan kouluani hyvin.
Hyvänen aika.
Aika iso.
Muistakaa, että te olette tässä ne, jotka antavat heille jotain.
Se on juhlittava asia.
Päivästä toiseen -
me parannamme aina vain, kunnes olemme lyömättömiä.
Meitä ei lyödä.
Aamen.
Yy, kaa, koo...
August Wilson!
Herra, rukoilen että otat pois kaiken ahdistuksen -
ja annat meidän pitää hauskaa ja nauttia tästä päivästä.
Aamen.
Jätin sinut äitisi hoiviin turvaan.
New York's unique.
You know you need unique New York.
Se on menoa nyt.
Tervetuloa vuoden 2018 August Wilson -monologikilpailuun.
Juhlistamme täällä tänään August Wilsonia ja hänen työtään.
Oppilaat tulkitsevat rooleja näytelmistä omien lähtökohtiensa mukaisesti.
Hyvin se menee. Halataanko? -Joo. Jännittää.
Ei monologi jännitä, vaan ihmiset.
Hurratkaapa oppilaat tervetulleiksi.
Siellä on helvetisti ihmisiä.
Kaksi kolmesta voittajasta -
pääsee esiintymään August Wilson Stagella Broadwayllä...
...kansallisessa August Wilson -monologikilpailussa New Yorkissa.
Onko valmista?
21 finalistiamme Chicagon vuoden 2018 August Wilson -monologikilpailusta,
tulkaa lavalle.
Ensin meille esiintyy Freedom.
Olen Freedom Martin. Esitän Bynum Walkeria Joe Turner's Come and Gonesta.
Sanot, ettei nainen voi olla mitään ilman miestä.
Mutta sinähän pärjäilet.
Voit kävellä ulos ilman minua, ilman naista, ja olet silti mies.
On siunaus, jos voi oppia katsomaan naista -
ja nähdä parissa hiuskiehkurassa,
hänen poskiensa kaaressa -
kaiken, minkä elämältä voi saada.
Yhdeksän valkoista miestä ja kolme valkoista naista.
Kaikki sanoivat "syyllinen". Eivät katsoneet minuun.
Käskin heidän katsoa arpeani.
En ole tavannut miestä, joka tahtoo muille hyvää.
Miehet tekevät vauvoja ja jättävät ne huoleksesi.
Yhden tytön poikaystävä veti esiin puolimetrisen veitsen.
Lääkäreillä kesti neljä tuntia, 112 tikkiä ommella minut kasaan.
Sanoin: "Ei hätää. Kuningas on yhä täällä."
Kiitos.
Pyydämme yleisöä pysymään paikoillaan, kun tuomaristo vetäytyy miettimään.
Hän oli mahtava.
Niin oli. Aivan nappiin.
Hän oli selkeä. Ilman muuta.
Ohjelman tavoitteena on tuoda August Wilsonin sanoja kouluihin.
He lukevat Shakespearea. Pitäisi osata lukea August Wilsoniakin.
Lyödään ensin lukkoon ykkönen ja kakkonen.
Haluan tarjota kouluihinne kopioita August Wilsonin Pittsburgh-sarjasta,
jotta muutkin oppilaat saavat lukea hänen töitään.
Nämä sopivat minulle.
Oletteko valmiit? -Olemme!
Kakkossijalle päätynyt lähtee New Yorkiin ja saa myös 250 dollaria...
Gerardo Navarro!
Voittajamme on...
Aaron Guy.
Vuoden 2018 -
Chicagon alueellisen August Wilson -monologikilpailun voittaja on...
Nia Sarfo.
Minun pikkuiseni.
Gerardo pääsi 2. sijalle Los Angelesissa.
Nia voitti Chicagossa.
Callie voitti Dallasissa.
Olin äimänä. Toivoin, ettei se ollut virhe.
Että paperissa oli nimeni, eikä se ollut vahinko.
Aaron voitti Atlantassa.
Perheeni ei odottanut minun voittavan kilpailua.
Mutta minäpä voitin.
Voisivatko he nyt sanoa minua näyttelijäksi?
Mitä he nyt voivat sanoa?
He sanoivat, että saattoihan tämä olla tuuriakin.
"Sinulla kävi mäihä."
He olivat armottomia.
Sanoin, että olkoon. Kävi tuuri.
Nia todellakin ansaitsi voiton monologillaan.
Silti se on aina vaikeaa.
August Wilson -kilpailussa opin aina itsestäni valtavasti.
Tunsin aina, että kokemukseni mustana miehenä on ollut erilainen -
kuin muilla mustilla miehillä.
August Wilson sanoi, että he ovat mustia ihmisiä, mitä olivatkaan kokeneet.
Se muutti elämäni.
Ensi kertaa tunsin oloni mukavaksi omissa nahoissani.
Niin.
Freedom, ensi vuonna?
Sitä minä suunnittelen.
Pärjäsin hyvin, mutta paremminkin olisi voinut mennä.
Siellä oli paljon lahjakkaita. Näin sen lopuksi.
Hyvin hienostunutta.
Kovan työn näki kyllä.
Ja lahjakkuuden. Kummatkin.
Siellä ei ollut pelkästään raakaa lahjakkuutta.
Niin minusta on sanottu moneen kertaan.
Se on silti raakaa.
Ei kukaan halua syödä raakaa ruokaa.
Tappioon on osattava reagoida. Silloin voi luovuttaa,
tai voi jatkaa samaa rataa ja jatkaa työntekoa.
Moni ympärilläni valitsi väärän tien.
Tarkemmin sanoen veljeni.
Menetin veljeni lokakuussa.
Se johtui väkivallasta, jota meiltä odotetaan.
August Wilson toi näkyväksi sen puolen afroamerikkalaisten elämästä.
Se on joskus vaikeaa.
Aina ei suju, niin kuin odottaa, eikä kaikki ole sitä, miltä näyttää.
On hienoa, että hän kuvasi mustaa miestä,
joka yritti löytää identiteettinsä siinä, mitä hän oli saanut.
Olen hyvin kiitollinen siitä.
KOLME KUUKAUTTA MYÖHEMMIN
VIP-SISÄÄNKÄYNTI
GERARDON BILEET
Tänään on 17-vuotissyntymäpäiväni.
Isä rakensi pihalle pienen lavan, jolla esitämme lauluja ja monologeja.
Tämä on minun sänkyni. Nämä ovat kahden veljeni sängyt.
Odotan omaa huonetta.
Saan odottaa vielä tovin.
New Yorkin kamat. Matkalaukku on jo.
Tämä oli isoäitini talossa kaapissa.
Se oli isoisäni, joka kuoli pari vuotta sitten.
Hän oli meille hyvin rakas.
Tältä hän näytti.
Hyvää syntymäpäivää. -Gracias.
Gracias.
Tämä on Poncho-sedältä.
Minun omani puuttuu vielä.
Minulla on King Hedley -rintaneula. Aion pitää sitä lavalla.
Aluefinalistit ottivat kuvan yhdessä, ja siitä tehtiin rintaneula.
Olisi kiva pitää se tässä taskussa,
että olisi King Hedley ja muut aluefinalistit.
He voisivat kaikki olla lavalla mukana, sillä he innoittivat minua.
Tuon myös isoisäni, joka -
on osa sitä, kuka olen.
Tämä menee matkalaukkuun.
Hän olisi ollut ylpeä, että pääsin New Yorkiin.
Täällä ollaan.
Ajattelin, että onpa hurjaa päästä näin kauas.
Nähdä se omin silmin.
Voi luoja. Taidan pyörtyä.
Hei. -Miten menee?
Tarvitsetteko apua? -Kiitos.
Tosi newyorkilainen aksentti. Siistiä.
Jos lähtee huoneesta aikarajan jälkeen, ei saa kilpailla.
Sitähän me emme halua. -Emme.
Onko liian aikaista kysyä, mitä monologeja teette?
Luen Renaa Jitneystä.
Boy Willie The Piano Lessonista.
Cutler Ma Rainey's Black Bottomista.
Menemme katsomaan Once On This Islandin.
Käymme moikkaamassa Hailey Kilgorea,
joka oli August Wilson -monologikilpailussa.
Hän ei voittanut. Hän osallistui. Siinäs kuulitte.
Mahtavaa päästä katsomaan Broadway-näytelmiä.
Haluan nähdä Sanattoman rakkauden.
Niin minäkin. Anteeksi, tykkään koskea. -Ei hätää. Minä tykkään halata.
Niin minäkin.
Olen halaaja. -Halit ovat ihania.
Halusin kiittää teitä ja kaikkia muita kilpailun takana,
sillä kuten sanoin valmentajilleni,
en olisi uskonut, että joku kaltaiseni etelä-Bostonista -
olisi saanut tilaisuuden esiintyä Broadwaylla.
Kiitos. -Kiitos itsellesi.
Kaivautukaa syvälle sisimpäänne.
Olen maalaispoika Floridan Tallahasseesta.
Mitä syvemmälle kaivaudun siihen, otan sen roolin omakseni...
Elän oman kohtaloni.
Pitää sanoa: "Hei, olen Seattlesta. Teen tätä omaa juttuani."
Ole oma itsesi. Se riittää.
Kun katson teitä, minua itkettää.
Kun aloitimme kilpailun, mukana oli vain yksi koulu,
ja teimme sen, koska olimme menettämässä ystävämme.
Hänellä oli viisi kuukautta elinaikaa, ja hän kuoli.
Hän antoi aivan kaikkensa, miehenä ja taiteilijana, Amerikalle.
Siitä tässä on kyse. Olen iloinen, että olette täällä.
Tutustukaa toisiinne rauhassa. Älkää jääkö omiin ryhmiinne.
Nauttikaa tästä ajasta ja toistenne tapaamisesta,
nauttikaa kysymysten kysymisestä.
Puhukaa August Wilsonista ja elämästä.
Pidetään hauskaa!
Chicagolaisena shoppailu New Yorkissa tuntuu todella elegantilta.
Hän on kuuluisampi, mutta Kourtney on kivampi. Itse asiassa Khloé...
Khloé oli lempparini.
Aivan mahtavaa. -Niinpä.
Onko teillä kysymyksiä? Tuntuupa formaalilta. En ole formaali.
Minkä monologin luit?
Kilpailin kahdesti.
Kerran alueellisissa, toisella kerralla pääsin läpi.
Ekalla kerralla luin Ma Raineyn monologin, toisella kerralla Rosen Fencesistä.
Kuinka vanha olet? -Olen 19.
Mikä on paras neuvo, jonka voit antaa muille näyttelijöille?
Ole aina oma itsesi. Tee omaa juttuasi.
Et voi olla kukaan muu.
Olette päässeet näin pitkälle ahkeroituanne kamalasti, se on upeaa.
Pitäkää hauskaa. Onnea matkaan.
Mitä sinä luet?
King Hedleytä.
Se on vaikea hahmo. -Niin on.
PÄIVÄ ENNEN FINAALIA
Terve. Ensimmäinen askel. Olette Broadway-teatterissa.
Olette täällä.
Täällä esitettiin yksi Augustin näytelmä, King Hedley II.
Kun hän sairastui, halusimme nimetä teatterin uudelleen,
ja Augustin nimikirjoitus onkin nyt teatterin ovella,
sekä käyttää teatteria hänen perintönsä kunniaksi.
Se johti tämän huoneen luomiseen. Viittaamme kaikkiin sarjan näytelmiin.
Voitte kävellä ympäri huonetta ja nähdä muistoja niistä tuotannoista.
Onko tuo Whoopi Goldberg? -On se.
Monet osallistujista ovat -
jopa hieman pelästyneitä huomatessaan, että heillä on oma ääni.
He eivät tienneet,
että joku kirjoitti äänellä, jonka he tunnistavat,
heille tärkeistä asioista.
Monelle heistä se on historiaa.
AMERIKKALAISEN PERHEEN PERINTÖ
17-vuotiaan tytön maailma nyt ei ole sama kuin Ma Rainey's Black Bottomin.
Tai Joe Turner's Come and Gonen. Mutta asiat ovat ajankohtaisia.
August puhuu mustien miesten ja naisten massavankeudesta,
poliisiväkivallasta,
tavallisista ihmisistä, joilla on vaikeuksia koko olemassaolossa -
rasismin suurempien rakenteiden takia.
Jos näytelmä on jo vanha, ja samaa tapahtuu edelleen,
asialle on tehtävä jotain.
Hän vangitsee sen, millaista on olla nainen.
Tulla tönityksi sivuun, vähätellyksi, hiljennetyksi, loukatuksi...
Se on ollut yleistä kautta aikojen.
Mustan naisen täytyy elämässään -
taistella vain tullakseen nähdyksi ja huomatuksi.
Se saa työskentelemään kovemmin.
Mitä useampi asia muuttuu, sitä useampi pysyy ennallaan.
Kirjailija, joka kirjoittaa näytelmän 1900-luvun joka vuosikymmentä kohti,
haluaa sanoa jotain niin historiasta kuin taiteesta.
Jos hän löytää äänen -
1910-, 30-, 20- ja 40-luvuilla,
joka puhuu heille,
ja antaa heille ymmärrystä -
ihmisen hengen universaalista ja ajattomasta luonteesta,
jos ymmärtää, mistä tulee, voi päästä sinne, minne on matkalla.
Ihmishengen peräänantamattomuus -
huolimatta kaikista ongelmista, joita mustan elämä Amerikassa tuo.
Kyky laulaa sitä laulua, spirituaalista laulua,
kyky ottaa vastaan iskuja -
ja pysyä ehjänä.
Miten ihmiset löytävät laulunsa?
Heillä on se jo.
Heidän täytyy vain tajuta se ja opetella laulamaan sitä.
KILPAILUPÄIVÄ
Hei. -Moi.
Hei.
En ole tajunnut kunnolla, että kilpailu on tänään.
Enkö sano "nyt"?
Älä. -Selvä.
Puhu sanatarkasti.
Selvä.
Sanoit "näistä miehistä". Mitä kovemmin heistä yrittää pitää kiinni.
Ei "näistä miehistä". -Aivan.
Voit antaa minulle saman asian, jonka yrität välittää yleisölle,
rikkomatta lauseen rytmiä.
Onko selvä? -On.
Esiinnytte Broadwayllä.
VARATTU TUOMAREILLE
HISTORIAA TEHDÄÄN MANHATTANILLA
Tervetuloa 10. vuosittaiseen kansalliseen August Wilson -monologikilpailuun.
Kymmenen vuotta.
Jono pysähtyy tähän,
ja te hengaatte jonossa, kunnes olemme valmiita.
Olemme olleet todella ylpeitä ollessamme osa tätä kokemusta -
August Wilson -teatterissa Broadwayllä.
Näitä nuoria arvioidaan hahmonkäsittelyn,
fokuksen, energian, tekstin ymmärtämisen ja tekstin tarkkuuden perusteella.
Naiset ja herrat,
vuoden 2018 August Wilson -monologikilpailun finalistit!
Tässä he ovat!
No niin. Tästä se alkaa.
Ensimmäinen Wilsonin soturi lavalla on Callie Holley.
Avery, en ole valmis menemään naimisiin.
En sanonut mitään sulkeutumisesta.
Minussa on vielä paljon naista jäljellä.
Marethassa on jo kylliksi töitä.
On jo tarpeeksi monta rakastettavaa ja hoivattavaa.
Sanot, ettei nainen voi olla mitään ilman miestä.
Mutta sinähän pärjäilet.
Voit kävellä ulos ilman minua, ilman naista, ja olet silti mies.
Sehän on mukavaa.
Kukaan ei ikinä kysy sinulta: "Avery, kuka sinua rakastaa?"
Se on sinulle kiva.
Kaikki huolehtivat Berniecestä.
"Miten Berniece huolehtii itsestään?"
"Miten hän kasvattaa sen lapsen ilman miestä?"
"Mitä hän tekee?"
"Miten hän voi elää niin?"
Kaikilla on kaikenlaisia kysymyksiä Berniecelle.
Kaikki sanovat,
etten voi olla nainen, ellei minulla ole miestä.
Näin toistuvasti kasvosi äitisi hautajaisissa.
Miten seisoit vaiti, murjottaen.
Nyt tulet tänne pilkkaamaan minua, kun en tönäissyt herra Randia perseelleen.
Haluatko tietää, miksi? Kerronpa, miksi.
Koska sinun musta perseesi mankui ruokaa.
Walter Kelly laittoi kätensä mekkoni helman alle ja kosketti minua.
Käskin hänen lopettaa, ja hän vain nauroi.
Hänellä oli pullo, josta hän joi.
Otin pullon ja rikoin sen auton oveen.
Sain aika pahan haavan, mutta nostin lasin hänen kurkulleen.
Käskin hänen maistaa vertani,
sillä jos hän ei ottaisi kättään pois, maistaisin hänen vertaan.
Kerran oli yksi tyyppi -
pienessä Bolingbroken kaupungissa, sata mailia Maconista.
Soitimme tanssimusiikkia, ja parhaan slow dragin esittäjä sai 20 dollaria.
Slow Drag katseli kilpailua,
tuli alas lavalta,
nappasi yhden tytön kainaloonsa ja takertui häneen -
kuin kärpänen hyytelöön tai puu liimaan.
Tyttö alkoi heilua ja huutaa, ja kaikki jäivät katsomaan.
Mies tuli sisään, tytön miesystävä,
ja veti esiin puolimetrisen veitsen.
Muistatko sen, Slow Drag?
Väki teki tilaa.
He piiloutuivat pöytien alle, koska siitä näytti tulevan tappelu.
Slow Drag katsoi miestä tytön olan yli ja sanoi:
"Hyvä herra, jos lakkaisitte huutamasta näkisitte, että teen palveluksen.
Autan tyttöä voittamaan kympin, jotta hän voi ostaa teille kultakellon."
Hän oli ollut pomoni kuusi vuotta ja puhunut yhteen hiileen puhaltamisesta.
Ainoa kerta, kun olin heillä kylässä, esiinnyin hänen ystävilleen.
Jos värillisenä voi tuoda heille rahaa, se sopii heille.
Muuten on vain katukoira.
En kasvata lasta vain jonkun ammuttavaksi.
Ystäviensä ammuttavaksi.
Poliisin ammuttavaksi.
Miksi tuoda uusi elämä maailmaan, joka ei kunnioita elämää?
En ole pahoillani teoistani, enkä aio ollakaan.
Siitä pidän huolen, sillä aion tehdä oikein.
Aina.
Ei minusta ole muuhun.
Voimme olla eri mieltä, mutta tiedän, mikä minusta on oikein.
Ja niin kauan kuin henki minussa pihisee, teen itselleni oikein.
Miksi pyydellä anteeksi?
Enkö ole pahoillani, kun tapoin Pernellin? En ole pahoillani.
Hän ansaitsi kuolla. Hän viilsi naamaani.
Sanoin tuomarille: "Syytön."
Luulivat, että pilailen.
Sanoin, että paskiainen puukotti minua.
Miten voi olla väärin tappaa hänet? Se on maalaisjärkeä.
Ihan sama, mitä laki sanoo.
Laki ei tajua tätä. Niin sen täytyy olla.
He haluavat lukita minut tyrmään. Missä ymmärrys?
Jos murtovaras vie valkoisen miehen tv:n, ja valkoinen mies ampuu hänet,
hän on muka oikeassa.
Sen laki ymmärtää.
Häntä taputellaan olalle ja hän menee kotiin.
Tajuatteko?
Tuomaristo totesi minut syylliseksi.
Heiltä kysytään yksitellen. Kaikki sanovat syylliseksi.
Yhdeksän valkoista miestä ja kolme valkoista naista.
Kaikki sanoivat "syyllinen". Eivät katsoneet minuun.
Käskin heidän katsoa arpeani.
Menin lähemmäksi, jotta he näkisivät. Tuomari sai kohtauksen.
Kuusi poliisia piiritti minut ja sanoivat, että yritin hyökätä valamiehistöön.
Menin lähemmäksi, jotta he näkisivät kasvoni.
He yrittivät paeta ovesta.
Minut laitettiin eristysselliin. Sanoivat kurittomaksi.
En luota näihin miehiin.
En Jackiin enkä muihin.
He voivat tehdä mitä tahansa.
He odottavat,
kunnes saavat naisen sidottua ja lukittua kiinni,
ja sitten lähtevät toista narraamaan.
Molly ei heistä piittaa.
Ne ovat samanlaisia kaikki.
En ole tavannut miestä, joka tahtoo muille hyvää.
Miehet tekevät vauvoja ja jättävät ne huoleksesi.
Haluavat nähdä, mitä mäen toisella puolella on.
Minä varmistan, etten saa vauvoja.
Äitini opetti minua.
Molly Cunninghamia eivät vauvat tule sitomaan.
Kerran minulla oli mies, jossa luulin olevan rakkautta.
Eräänä päivänä hän olikin pakkaamassa tavaroitaan.
Sanoi, että joskus parhaiden ystävienkin on erottava.
Sanoi lähettävänsä erityispaketin joku päivä.
Katselin häntä ikkunasta.
Kun hän veti laukkuaan rautatieasemalla,
sanoin, että jos hän lähettää paketin, en ole täällä vastaanottamassa sitä.
Minulle selvisi, että mitä kovemmin näistä miehistä yrittää pitää kiinni,
sitä helpompaa jonkun tytön on napata heidät.
Sen Molly on oppinut.
Ja siksi en luota keneenkään paitsi taivaan isään,
enkä rakasta muita kuin äitiäni.
Kiitos.
Maisema, jossa nämä nuoret kävelevät, on pyhä.
August antoi henkensä noiden paperin sanojen edestä.
Hänellä diagnosoitiin syöpä 2005.
Jos on kuolemaan johtava sairaus, joutuu tekemään kamalan valinnan -
elämän pidentämisen ja hoitojen jättämisen välillä.
Silloin voi elää kivun kanssa, mutta olla vahvasti läsnä.
Hän valitsi jälkimmäisen.
Niihin aikoihin hän työskenteli avustajansa kanssa lakkaamatta -
viimeistelläkseen Radio Golfin, ja hän juuri ja juuri onnistui.
AUGUST WILSON, MUSTAN AMERIKAN TEATTERIN RUNOILIJA, KUOLLUT 60-VUOTIAANA
Kun nuori näyttelijä tulee yhteen näytelmistä,
se on kuin ottaisi viestikapulan suoraan häneltä.
Kokonainen sukupolvi ihmisiä pääsee tajuntaan, jonka hän tarjoaa.
Kaikki saavat boksin, kaikki kymmenen näytelmää.
Jos et ole osa sitä kulttuuria tai niitä yhteisöjä,
se, että yrität ymmärtää -
itsellesi vierasta kulttuuria tai yhteisöä ruumiillisella ja tunteellisella tavalla,
ihmisten kautta, joita rakastat ja joihin uskot...
Se on minusta arvokkainta, mitä voi tehdä monikulttuurisen yhteisön luomisessa.
Koska August antoi ihmisille äänen, nämä nuoret voivat löytää omansa.
Kyse ei ole siitä, että kaikista tulisi näyttelijöitä tai ohjaajia.
Kyse on siitä, että he voivat olla, mitä vain haluavat.
He voivat tehdä mitä vain haluavat.
Kaikki on mahdollista.
On lääkäreitä, asianajajia, näyttelijöitä.
Ei ole kovin tärkeää, kuka voittaa.
Mukana oleminen, lavalle nouseminen ja sen tekeminen vaatii jo paljon kanttia.
Oli varmasti nuoria näyttelijöitä, jotka nousivat lavalle -
eivätkä ehkä halunneetkaan näyttelijöiksi,
mutta August Wilsonin sanojen takia he oppivat elämissään valtavasti.
Ja se on parantavaa.
Ja on siitä voinut syntyä myös taiteilijoita.
Jotkut päättivät haluavansa tehdä tätä.
Maailmassa, jossa ei aina ole myötätuntoa,
on kunnioitettavaa haluta olla taiteilija.
Tuomarit ovat jo kertoneet,
että tämä oli kaikkein vaikein päätös näiden kymmenen vuoden aikana.
No niin.
Kolmas sija.
Tuhat dollaria saa... Teslyne Junior.
Toinen sija, 2 000 dollaria...
Nia Sarfo.
Ensimmäinen sija, 3 000 dollaria...
Gerardo Navarro.
Kiitos, kun tulitte, ja nähdään ensi vuonna!
Upeaa.
Olen ikionnellinen.
Mahtavaa. -Niin on.
En voi sanoa muuta kuin että olen kiitollinen kokemuksesta.
Matka todella oli määränpäätä tärkeämpi.
Selvittelen vielä omia asioitani,
mutta olen todistanut itselleni, että pystyn moneen.
Jos on tarpeeksi sisua, voi tehdä ihan mitä vain.
Kun ei saa paljon, haluaa aina lisää. Nälkä kasvaa.
Tiesin aina, että minusta on johonkin vielä suurempaan.
Minulle oli vielä jotain. Tiesin sen.
Hänen tarinoidensa takia ymmärrän nyt paremmin, kuka olen.
Ymmärrän syntyperääni paremmin.
Se auttoi minua kehittymään yksilönä, afroamerikkalaisena naisena.
Ja teatteritaiteilijana tiedän paremmin, kuka olen ja mitä annettavaa minulla on.
Olen kiitollinen tilaisuudesta.
August antoi mahdollisuuden laittaa itseni ensi kertaa likoon -
ja näytti minulle,
että olen näkemisen arvoinen.
Tietenkään en odottanut voittavani, mutta se puhuu paljon myös hänen työstään.
Se on kaikille, ja se puhuu heille, jotka eivät tule nähdyksi.
Puhun ystävieni kanssa representaation puutteesta,
ja mielestämme me olemme muutos.
Meidän täytyy olla muutos.
Tehtävämme on muistuttaa heitä, että joku välittää.
Meidän on tehtävä kaikkemme, rohkaistava heitä,
tuettava heitä ja annettava heille mahdollisuus pysyä mukana.
Kaikki eivät pääse huipulle.
Mikä edes on huipun määritelmä?
Täytyy muistaa viimeinen askel, merkittävyys.
Merkittävyys on palkintoja suurempaa.
Kyse on perinnöstä.
Siitä, mitä haluaa jättää jälkeensä.
Voittaminen ei auta mitään, sillä kun palkinto on kädessä,
kolme kuuluisaa sanaa tulee heti kummittelemaan.
Kolme kuuluisaa sanaa ovat "entäs nyt sitten?"
Entäs nyt sitten?
KUUSI KUUKAUTTA MYÖHEMMIN
JESTIN "BUTTA" WALKERIN MUISTOLLE
Seison tässä isoisäni kengissä.
Ne ovat suuret kengät.
Ne kengät ovat kokonaisen sukupolven, joka lähti Etelän kauheuksien keskeltä...
KUNNIATOHTORIN PUHE
ja tuli pohjoiseen etsimään töitä ja kunniallista elämää,
ja mitä sydän halajaakin.
He tulivat Georgian, Arkansas'n ja Mississippin puuvillapelloilta,
Alabaman kahleketjuista,
Louisianan sokeriruokopelloilta,
ja isoisäni tapauksessa Pohjois-Carolinan tupakkaviljelmiltä.
He tulivat Raamattujensa ja kitaroidensa kanssa.
Merkattuja ihmisiä etsimässä tapaa nuijia ja takoa pehmeät osansa -
uusiin, vapaiden ja arvokkaiden ihmisten identiteetteihin.
He toivat mukanaan tavat ja elämäntavan,
jotka vastasivat heidän temperamenttiaan ja herkkyyttään.
Näistä tavoista ja sosiaalisista rituaaleista -
minä teen taidettani.
Kiitän teitä.
Isoisäni kiittää teitä.
Kunnioittamalla minua te kunnioitatte häntä.
Ja siten myös itseänne.
Mitäs meinaat tänä vuonna?
Tässä on ideani.
Two Trains Running. Memphis. Ensimmäinen näytös. Kohtaus kaksi.
GIVING VOICE: AUGUST WILSONIN MONOLOGIT
Nia opiskelee näyttelijäksi Etelä-Kalifornian yliopistossa.
Freedom on Juilliardin näyttelemisen konservatoriossa.
Gerardo opiskelee näyttelemistä Carnegie Mellon -yliopistossa.
Callie opiskelee teatteritaidetta NYU:n Tisch School of the Artsissa.
Aaron on levyttävä artisti Bentley Recordsilla ja työstää albumia.
Cody oli vuosiluokkansa huippuoppilas ja opiskelee Illinois'n yliopistossa.
Tekstitys: Otto Nuoranne