Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
Je těžké mě zaškatulkovat.
Budu první Afričan
a první pouliční rapper a zpěvák,
který hrál na Stade.
Jsem ten, koho si i bohatí chtějí koupit!
Jaká byla šance, že se to stane?
O ROK DŘÍVE
- Tati, kreslíš moc rychle. - Jo?
- Ne, ale… - Jo.
MARRÁKEŠ, GIMSŮV DOMOV
Když kreslíš,
máš pocit svobody.
Kreslením unikám z reality.
Učil jsem se kreslit na umělecké škole.
Chtěl jsem žít v Tokiu.
Chtěl jsem jíst nudle.
Netušil jsem, jak budu úspěšný.
Být to jen na mně, nezpíval bych.
Chtěl jsem kreslit. To byla moje cesta.
Tati, nakreslíš mi maminku?
GIMS JE NEJHRANĚJŠÍ UMĚLEC VE FRANCOUZSKÝCH RÁDIÍCH.
PRODAL PĚT MILIONŮ ALB.
NA POSLEDNÍM TURNÉ PROJEL EVROPU, AFRIKU, BLÍZKÝ VÝCHOD, ASII A SEVERNÍ AMERIKU.
9. LISTOPADU 2018 DEN PŘED UDÍLENÍM HUDEBNÍCH CEN NRJ.
NEJVĚTŠÍ HUDEBNÍ UDÁLOSTÍ VE FRANCII.
Zbývá den do udílení hudebních cen NRJ.
Turné pak začíná 17. listopadu
a končí 28. září 2019 na stadionu Stade de France.
Stade de France!
Hej, lidi, výborně!
Pět, šest, sedm.
Dal jsem ti všechno, jo.
Dal jsem ti všechno.
Dobře. Víš co? Budu ty pohyby dělat po tobě.
Jo.
Úspěch musíš zvládnout.
Úspěch se totiž netýká jen tebe.
Ovlivňuje tvou rodinu a všechny kolem.
Je to byznys poprášený třpytkami fantazie,
ale je to nemilosrdný svět.
Pálí se v něm ostrými.
Máš tu herce. Máš postavy.
Já jsem taky postava.
Pravdou je, že se neznáme.
- Jak je? - Šampione!
Jak se máš?
- Dobře? - To je čest. Super.
- Těší mě. - Díky.
Showbyznys tě může zničit.
Můžeš skončit v blázinci. Můžeš o všechno přijít.
Jsi-li moc citově založený,
může to být nebezpečné.
Jak se ti daří, kámo?
Rád v showbyznysu vidím opravdové, upřímné lidi.
Konečně upřímní lidé!
- Jak je? V pohodě? - Fajn.
Showbyznys.
- Díky. Děkuju. - Děkuju.
Pořád myslím na to, co řekli v televizi.
- „Po Rihanně…“ - Po, jo.
„…a jejím provedení ‚Russian Roulette‘ v roce 2010
je to druhé nejdražší vystoupení
v historii cen NRJ.“
Šílený.
Neuvěřitelné.
Vážně.
HUDEBNÍ CENY NRJ
Jako umělec pokořil mnoho rekordů.
Je to největší milovník hudby.
Je to nejlepší hitmaker.
Díky svým slavným slunečním brýlím je nepřehlédnutelný.
Brýle mu pomohly vytvořit si postavu.
Víte všechno o jeho cestě, slyšeli jste všechny jeho nahrávky.
Jeho poslední album Ceinture Noire právě dosáhlo
500 000 prodaných desek za šest měsíců.
UDĚLENO MAÎTRE GIMSOVI
Když získáš smlouvu s labelem,
vítají tě potleskem, teče šampaňské a tak.
Ale když se album neprodává, pošlou ti e-mail:
„Rušíme ti smlouvu, čau!
Ale za pár dní se sejdeme na brunchi!“
To je ten „zatracenej showbyznys“.
Musíš si natvrdo říct, že přátelství půjde stranou.
Nepouští showbyznys do svého skutečného života.
Neprojde den, kdy by GIMS nedělal vtípky a nesmál se.
Takový je.
Vtipkuje, dělá si legraci ze sebe, směje se s lidmi.
Ale jako GIMS,
když nasadí brýle, je někdo jiný.
Nasadit si brýle je jako obléknout uniformu.
Srdce nechá doma
a jde do práce.
NĚKOLIK HODIN PŘED CEREMONIÁLEM
V téhle bundě vystupuju na turné.
Překvapuje mě, že jeho image ve Francii tak funguje.
Rád se předvádí.
Na Instagramu vidíte, že má spoustu peněz. Ukáže to.
Co to je?
Létá soukromým tryskáčem.
Nosí hadry, co stojí víc než můj dům.
Je to úspěšný muž, což je skvělé,
ale Francouzům tohle většinou nic moc neříká.
Francie má ráda Zidana,
který se nepředvádí, nemluví, je plachý a rezervovaný.
To je francouzská hvězda!
- Přijdeš s doutníkem! - Není to trochu moc?
Řeknou si: „Pro toho hlasovat nebudeme!“
Takže jsem překvapený,
protože má spoustu věcí, které lidem obvykle vadí,
ale oni ho milují.
Myslím, že mám docela charisma.
To je super. Ale ta bunda je mi malá. Nevím.
Je to zvláštní paradox, že lidé proti vám něco mají,
ale zároveň to chtějí vidět.
Novináři budou volat: „GIMSI, prosím! Sem!“
Jako když Zlatan Ibrahimovič přišel do Paříže.
Tak arogantní člověk se nevidí.
Ale Francouzům se to líbilo. Byl to přece Zlatan!
Černé džíny, dobrý make-up,
černé tričko, řetízek.
Pravda je, že lidi chtějí snít, chtějí si říkat:
„Uvidíme mu do očí?“
Ale kdybych si sundal sluneční brýle, řeknou: „Neměl sis je sundávat.“
Vidí se jako postava z manga komiksů,
řídí svou kariéru jako postava z komiksu.
Je Maître GIMS.
To je jméno postavy z manga komiksu.
Proto lidem dělá problém rozlišit mezi…
umělcem a skutečným člověkem.
Takhle se nechám fotit.
- Žádnému zvířeti jsme neublížili. - To už tu bylo.
- Je to jako v tvém klipu pro „Corazon“. - Jo.
Není na tom nic divokého.
Ne, ani ne.
- Takže to lidi nepřekvapí. - Jo.
Boří mi iluze.
Je radikální.
„To je blbý, to už tu bylo.
Ta bunda je šupácká.“
Ona… moc jí na tom záleží.
Štve mě, že nejsme připravení.
Měli jsme se na to podívat dřív.
Nejsi ten, kdo… Chápeš?
Taky jsem ti mohla přinést kožich. Je sexy.
Maître GIMS je…
To je snadný!
Podle mě je důležité,
aby jeho image odpovídal životnímu stylu, který se snažíme předvést,
a vývoj jeho postavy, protože pro mě je GIMS postava.
Líbí se mi jeho odvaha,
protože tohle na francouzské umělecké scéně může projít jen pár lidem.
Ale když si myslím, že jeho image něco poškozuje, řeknu mu to.
To potřebuju: upřímnost, lidi, co jsou objektivní.
To je moc důležité.
Protože můžeš něco dělat a všichni říkají: „To je skvělé!“
Ale ti lidé nic nevědí, nebo nejsou objektivní ani upřímní.
- Bez brýlí si nejsou jistí. - Ale. Jsou tu kamery.
- Budu ti dělat bodyguarda. - Jo.
Ustupte, prosím. Pardon, promiňte.
To je ono. Tudy, Beyoncé. Jdeme.
Pojďme tudy.
Pardon, udělejte místo.
Promiňte.
Promiňte, to nejde.
Promiňte.
Dejte nám prostor.
- Sledují nás. - Víš, co se stane?
- Vezmeme je s sebou? - Budou čekat venku.
Nemám brýle. Lidi mě budou točit.
Nelíbí se mi to. Není mi tu příjemně.
Není to skutečný vztah s lidmi.
Běž. Nezastavuj se. Když zastavím, je po mně.
Bílý uprostřed. Ne!
Můžeme se spolu vyfotit?
Lidi se s tebou chtějí vyfotit.
Už se necítíš jako člověk.
Necítíš se jako lidská bytost.
Jsi v kleci a lidi tě pozorují a točí si tě.
Slyšíš, jak si šeptají.
Ale to je součást hry. Beru to.
- To je ono. - Jde, ne?
To má úroveň.
Jak se teď vrátíme do hotelu?
Objednáme si auto.
Není špatný, ne? Bude se o něm mluvit.
Někteří říkají, že je to naše konžská stránka.
Konžané se rádi předvádějí, milují pozlátko.
Možná je to tím, že jsme neměli nic, tak teď chceme oslňovat.
Ale taky ho znám, když vystoupí ze své role.
Je velmi skromný, to byste nevěřili.
Chci říct…
vidíš postavu,
která s GIMSEM nemá nic společného, je jeho opakem.
A ty dvě protichůdné poloviny, to je on.
Je obojí. Někdy oslnivý, někdy nenápadný.
Někdy zpívá, někdy rapuje.
Ahoj. Nemám moc času, promiňte.
Dobře?
Za chůze? Můžeme se fotit za chůze?
- Bože. Miluju vás. - Díky.
- Děkuju.
Bylo tam tolik lidí!
Musíš vstoupit do role.
Možná ti je smutno, přišla špatná zpráva nebo tak, ale ne!
Patříš lidem.
A jestli chtějí fotku,
vyfotíš se. Když ne… jsi hajzl.
10. LISTOPADU 2019 SLAVNOSTNÍ PŘEDÁVÁNÍ HUDEBNÍCH CEN NRJ
Na červeném koberci se nám představuje Maître GIMS.
Bavíme se a smějeme jako staří kámoši.
Dáme řeč a tak…
„Čau kámo, dobrý hadry!“
„Jo, jasně!“
A pak slyšíš: „Dadju! GIMSI! Fotku, prosím!“
Tak jdeš a hraješ hvězdu, ale je to jen role.
Hraješ Američana.
Showbyznys!
Dobrý, kámo?
Maître GIMS!
Rád vyhrávám. Mám rád vítězství.
GIMS JE NOMINOVÁN VE ČTYŘECH KATEGORIÍCH.
ŽÁDNOU CENU NEZÍSKÁ.
Jo, mrzí mě to.
Lidi, kteří tvrdí něco jiného, jsou zatrpklí nebo nikdy nevyhráli,
proto říkají: „Na vítězství nezáleží.“
A tak dále.
Puristi! Proto nemám rád puristy.
- A vítězem je… - Dadju!
DADJU ZÍSKÁVÁ CENU PRO FRANKOFONNÍ OBJEV ROKU.
Jo!
Děkuju.
Byl jsem šťastný, když ten kluk vyhrál.
Dadju musel být objev roku.
Byl jako zjevení.
Nikdo jiný.
Dnes není nikdo jiný!
Nikdo nemůže říct ani slovo!
Nikdo!
Kdyby prohrál, byl bych naštvaný.
Vracím se soukromým tryskáčem!
V tu chvíli jako bys vyhrál mistrovství světa.
16. ČERVENCE 2019 GIMS TOČÍ VIDEOKLIP SE STINGEM
Když jsi začal z ničeho,
přijde ti šílené být s těmihle lidmi, zpívat s nimi,
ti lidi se zapsali do dějin.
Nutella se musí rozetřít až do krajů,
aby chleba nebylo vůbec vidět.
Je složený. Je plněný. Je nacpaný.
Řekni „bismillah“ pro požehnání a jez.
Jak se máš? Dobře?
- Jo, celkem… - Police!
- Prý jsi trochu nemocný? - Nemocný.
Od nového, mladého umělce se vždy něco naučíš.
STING UMĚLEC
Máme hezký vztah a spolupráce mě baví.
Když si tě tihle lidi všimnou,
znamená to, že děláš něco, čím jsi je zaujal.
Zřídka chtějí spolupracovat s někým, kdo teprve začíná.
To, že jsi rapper, neznamená, že neumíš zpívat.
A naopak i zpěvák může rapovat.
Myslím, že GIMS je z generace, kde můžete dělat obojí.
Potřebujeme prostor pro kameru!
Všichni ven, prosím.
Má jedinečný hlas,
který spojuje africký pop s takovým…
evropským operním stylem.
Nezajímají nás jedinečné hlasy,
které se jiným nepodobají?
A on takový hlas má,
a tak se rodí hvězda,
když má jedinečný otisk, jedinečný podpis.
Když tě lidi slyší, tak tě poznají.
Slyší můj hlas, vědí, že jsem to já.
Slyší GIMSE a taky vědí.
NOVÉ VYDÁNÍ ALBA CEINTURE NOIRE
Řekni, jestli vypadám dobře.
Mé jméno je Gandhi a příjméní Djuna. Djuna Gandhi.
Bratři se jmenují Trésor, Poklad, a Bijou, Šperk.
Někdo se jmenuje ChválaBohu,
DobréDobrodružství. Konžané se ve jménech vyžívají.
S Gandhim jsem vyvázl ještě dobře.
To jméno mi dal táta,
protože měl Gándhího moc rád.
Vždycky jsem byl trochu řečník, umím motivovat lidi.
To mi došlo docela brzy.
Na jménech záleží.
Říká se, že děti si svá jména nosí na svět.
Podle mě je to pravda.
Hodně mi to pomohlo.
ČTVRŤ YOLO
Narodil jsem se v Kinshase v roce 1986.
Bylo to v době Mobutuovy vlády.
Rodnou zem jsem takříkajíc „objevil“
dost pozdě, až na koncertě se Sexion d'Assaut.
To bylo poprvé, co jsem se do ní vrátil, před pár lety.
Tehdy to byl docela šok.
Bylo zvláštní říkat si: „Tohle je tvůj pravý domov.
Tady jsi doma.
Patříš ke svým lidem. Narodil ses tu.
Jsou to lidé tvé rasy, tvého etnika,
tvé země, tvého města…“ Byla to síla.
Musím se vrátit do Yola.
Je to symbolické.
Tam jsem se batolil s holou prdelkou, když mi byly dva.
Jako medvídek Pú, jen v tričku,
s kulatým bříškem.
Napadne tě,
že tady to všechno začalo.
Tudy jsem chodil. Tady stál náš dům. Chci se tam teď vrátit.
Chci se postavit přímo na to místo.
ZÁŘÍ 2017 NÁVRAT DO KONGA
GIMS SE POPRVÉ VRACÍ DO ČTVRTI, KDE ŽIL JAKO DÍTĚ.
Jedeme do naší čtvrti, kde jsem se narodil.
- Do Yola? - Ano.
Slyšte zprávy!
GIMS se vrátil!
GIMS nemluví do větru! Plní svá slova!
Slyšte zprávy!
Vrátit se byla výzva.
Byl to risk.
A udělalo to na mě velký dojem.
Nám, lidem z Yola,
říkali „lidé Dallasu“,
podle toho seriálu.
DJUNA DJANANA OTEC
Mně říkali Bobby, Bobby Ewing…
tehdy.
Na Kinshasu z dětství si vzpomínám jen v záblescích.
Ani nevím jistě,
jestli jsou to sny nebo zvuky. Nevím.
- GIMSI, pojď sem. GIMSI. - Ano?
Zůstaň v autě a vylez na stupačku.
- Na stupačku? - Zamávej všem kolem sebe, jo?
Jo, dobře.
Děkuju.
Slyšte zprávy!
GIMS se vrátil!
GIMS nemluví do větru! Plní svá slova!
Tu písničku si sami vymysleli,
aby oslavili můj návrat.
Byla to pro mě pocta.
Díky!
Příští rok udělám koncert zdarma na Stade des Martyrs.
Opakuju…
Příští rok udělám koncert zdarma na Stade des Martyrs.
Zadarmo, jasný?
Děkuju.
Díky, Yolo.
Díky moc.
Byl jsem nejistý. Nevěděl jsem, co dělat.
Bylo to trochu trapné.
Byl jsem rozpačitý. Byl jsem ztracený.
Děkuju.
Díky moc.
Foť to. Pojďte se vyfotit.
Nikoho by nenapadlo, že z něj jednou bude jednička ve Francii.
Ale dalo se čekat, že stejně jako jeho táta
má ve své DNA hudební geny,
hudební talent.
1984 DJUNA DJANANA A KING KESTER EMENEYA
V té době byl můj táta hvězdou v Kongu
a v celé Africe.
Djuna Djanana uměl vytvořit atmosféru.
Zpívá tak, že své posluchače strhne.
Zpíval jsem s Papa Wembou.
Dělali jsme turné po Evropě,
Africe, všude.
V 80. LETECH BYL PAPA WEMBA JEDNOU Z NEJVĚTŠÍCH HVĚZD AFRICKÉ HUDBY.
ZPOPULARIZOVAL KONŽSKOU RUMBU PO CELÉM SVĚTĚ.
Byl jsem malý kluk,
vzpomínám si, jak jsem běhal za náklaďáky
s reklamami na Papu
a jeho skupinu Viva la Musica.
Běhali jsme za auty.
Bylo to šílený.
Všichni s námi tančili mbili mbili.
To byl slavný tanec naší generace.
Mobutu tancoval mbili mbili.
Měl radost.
Zpívali jsme k narozeninám jeho ženy, Bobi Ladawy,
u něj doma, v Mobutuově domě.
Myslím, že k němu táta měl blízko.
V těchto zemích je vždycky ožehavé mít blízko k prezidentovi,
k politikovi.
DIKTÁTOR JOSEF-DÉSIRÉ MOBUTU VLÁDL V ZAIRE, DNEŠNÍM KONGU,
V LETECH 1965 AŽ 1997.
Pluralitní politický systém v Zaire?
Nikdy!
To se nikdy nestane!
To říkám jasně.
Mobutu byl krvežíznivý.
Nikdy neváhal své protivníky zabít nebo je někam uklidit.
Byla to velmi tvrdá diktatura.
V ROCE 1988, KDY BYL ZAIRE V KRIZI,
SE SITUACE DJUNY DJANANY A JEHO RODINY ZKOMPLIKOVALA.
Lidé trpěli…
protože Mobutu se úplně změnil.
A pak jsem vydal písničku
proti Mobutuovu režimu.
Proto jsem utekl ze země.
Nechtěl jsem se dostat do vězení.
17. LISTOPADU 2018
Jo.
PAŘÍŽ
Je tam?
- Omare? - Ano.
- To jsem zase já, někoho ti vedu. - Jo?
Bráško!
- Jak se máš, brácho? - Dobře. Ty?
- Promiň, mám tu kamery. - Nevadí. Jak se máš?
Jo, bezva.
- Jak je? - Ahoj.
Mám se dobře. Jsem na turné.
- Jo? - Jsem na turné.
Pozítří hraju v Lille.
- Takže ve Francii? - Ve Francii, jo.
- Hraješ v Paříži? - Ne, tam až příští rok.
To bude na Stade de France. Doufám, že přijdeš.
- Kdy? - 28. září.
- 28. září, Stade de France? - Stade de France.
- To je pecka! - Zapiš si to.
- Už se stalo. - 28. září.
28. září 2019. Budu si to pamatovat.
- To je šílený. - Jo.
- Máš trému, nebo jsi v pohodě? - Hroznou trému.
- Je to síla. - Šílím. Musím prodat fůru lístků.
Musíš dát góly!
To je ten problém! Jak to chceš udělat?
Vizážisti čekají.
Měj se, Omare.
Jak reagujete na to všechno, co se ve vašem životě událo?
Do Francie měl jet jeden z mých bratrů,
ale na poslední chvíli jsem letěl já.
Na to jsem nikdy nezapomněl.
Připadám si vyvolený, nic z toho neberu za samozřejmé.
Máma s tátou vzali Gandhiho,
GIMSE, a jednu z mých sester
a přijeli sem.
Mě a mého staršího bratra nechali u strýce,
který nás vychoval.
Měl jsem zůstat a možná přijet později, nebo…
Ale nakonec vybrali mě.
ROKU 1988 PŘIJEL DVOULETÝ GIMS DO FRANCIE S MLADŠÍ SESTROU FITSCHOU.
Dorazili jsme do Francie a bylo to dobrodružství.
Nejdřív si můžeš dovolit hotel, ale pak ti dojdou peníze.
Nemáš práci, doklady, nic.
Bylo to dobrodružství.
Máma o tom všem hrozně nerada mluví.
Táta taky, takže…
Ale vím, že to byla otázka života a smrti.
ZA GIMSEM PŘIJELI STARŠÍ BRATŘI SATY A AFI A VŠICHNI ŠLI SPOLU DO DĚTSKÉHO DOMOVA.
DĚTSKÝ DOMOV
Byli jsme tam celý týden…
a o víkendu za námi jezdili rodiče.
Bělochy jsme vídali i dřív, ale ne tolik.
Tam jsme žili s bělochy. Byli jsme prakticky jediní černoši.
Všichni jsme jedli společně. Povídali nám pohádky.
Někdy jsme koukali na filmy. Poprvé jsem tam viděl E.T. Mimozemšťana.
Naučili jsme se francouzsky. Chodili jsme do školy.
Naučili jsme se spoustu věcí, které jsme v Africe neznali.
Objevil jsem spoustu věcí.
Michaela Jacksona.
A tak začal můj život ve Francii.
Sláva, moc a krása často končí špatně. Slzy přes oheň nevidíš.
ČTYŘLETÝ GIMS Z DOMOVA ODEŠEL.
RODINA SE PŘESTĚHOVALA DO IVRY-SUR SEINE, PAK BYLA VYHOŠTĚNA.
Vlny moře mě unáší,
mám pocit, že jsem volný.
Vidíš mi na očích,
jak jsem pevný.
Udělal jsem, co jsem musel.
I když mě to trápí.
Přiznávám své chyby.
Moje svědomí visí na vlásku,
myšlenky se mi toulají.
Neříkej mi, jak správně žít,
jsem živý důkaz, že život visí na vlásku.
Udělal jsem, co jsem musel.
To jde.
PAŘÍŽ 2:30 RÁNO
Když jsem přijel do Paříže, bylo to sem.
Tohle byl první dům, kde jsem bydlel.
Číslo 61.
Nebyla tam sprcha, ložnice.
Nedalo se tam bydlet.
Tudy jsem chodil do školy.
Měli jsme tajný průchod.
Prošlo se přímo tamtím domem.
Ale neznali jsme kód od dveří, tak jsme do nich kopali.
Byla to zkratka na druhou stranu.
Základní škola byla fakt šok.
Naučil jsem se francouzské hodnoty, bohatství, zdroje hrdosti.
A umění samozřejmě. Tam to začalo.
Okamžitě se mi to zalíbilo.
Ve čtvrté třídě jsem hrál ve své první hře,
Měšťák šlechticem.
A tehdy…
tam mi došlo, že tohle bych chtěl dělat. Bavilo mě to.
Být na pódiu, být v popředí, tehdy poprvé jsem sklidil potlesk.
To mě ohromilo.
Snažil se pochopit všechno o hudbě, o rapu.
Bylo to v době VHS a kazet.
Měl jsem kazety…
Wu-Tang Clanu, spoustu amerických věcí,
Dr. Dre a tak.
Rapoval jsem. On byl kluk,
říkal: „Jo, hustý!“
Já na to: „Dělej to taky tak.“
Napsal jsem text: „Po šikmý ploše jedu jak blesk,
klidním kámoše, hlavně žádnej stres.“
Jednoduché rýmy.
Tak se to tehdy dělalo. Šílený.
„Po šikmý ploše jedu jak blesk, klidním kámoše, hlavně žádnej stres.“
To byl můj ukázkový text.
Nikdy by mě nenapadlo,
že se mu povede prorazit
a vytvoří si jméno: GIMS.
A bude z něj… GIMS, ta hvězda!
To by mě nikdy nenapadlo. Ani ve snu!
Já jsem měl být GIMS!
Chápeš? Měl jsem to být já.
V ROCE 1995 SE GIMSOVI RODIČE ROZEŠLI.
GIMS ZŮSTAL SE DVĚMA MLADŠÍMI SESTRAMI A MLADŠÍM BRATREM BEDJIKEM.
Bydlel jsem s mámou
ve squatech, kde je vždy spousta lidí,
co byli ve stejné situaci jako my.
Všichni spolu.
Bylo to tvrdý. Žádná sprcha, nic. Myli jsme v kbelíku.
Pamatuju si, že byl modrý nebo červený.
Musel jsi ohřát vodu na sporáku
a pak se umýt. Nedokázal jsem to.
Byli tam lidi na drogách.
Vyrostl jsem s feťáky. Byla jich spousta.
Měl jsem strýčka. Nebyl příbuzný, ale říkali jsme mu tak.
Byl to dealer. Viděl jsem ho prodávat.
Schovával si kokain v kelímcích od jogurtu.
Jednou jsem ho našel,
rozbalil to a ochutnal.
Netušil jsem, co to je.
Řekl jsem: „Chci být jako ty.
Nauč mě, jak to mám dělat jako ty.“
Strašně mě tenkrát seřval.
Jednou, když jsme ještě spali,
v šest ráno, policajti udělali šťáru.
Rozbili dveře.
Vrátil jsem se ze školy a už jsem neměl domov.
Jo.
Tehdy se rodina úplně rozpadla.
To byl konec.
Odešel jsem ze školy
a stal se ze mě čistokrevný kluk z ulice.
MC, žoldák z Kinshasy
Biju tě a všichni se diví, kdo to dělá.
V Kinshase malí kluci křičí válečný pokřik.
Je to drsný.
Mikrofon? Vem si ho. Kritizuješ? Klidně.
Rupnou ti nervy, když máš padáka z bytu.
Kámoš mi říká, že se na mě stát vykašle.
Nechci moc, jen prachy.
Nerad se hádám, jasný.
Dobře, dobře.
Byl jsem přesvědčený, že se z toho dokážu dostat.
Potkal jsem Masku, Adamu, Lefu…
V roce 2001 jsme založili skupinu Sexion d'Assaut.
Dlouhé roky jsme se protloukali.
Byli jsme na ulicích, dělali freestyling.
Říkal jsem klukům: „Jdu domů.“ Ale neměl jsem kam jít.
Chodil jsem po velkých pařížských bulvárech.
Šel jsem do krámu a poslouchal desky.
Spřádal jsem sny, pořád jsem snil.
„Spal jsem“, dá-li se to tak říct, v metru.
Vlak dojel na konečnou, všichni vystoupili, já spal
a metro vyjelo na další okruh.
Spával jsem u kamarádů, na schodech.
Můj život padal volným pádem.
Spal na ulici.
- Copak to nevíš? - Ne, to jsem nevěděl.
Byl nezletilý, nemohl spát na ulici.
Vyrůstal s kamarády.
Dělal, co mohl.
Vím, že nikoho neobviňuje.
To by ho nikdy nenapadlo.
Není takový.
Víš, jsme skutečná rodina. Na tom nezáleží.
Nebylo na výběr.
Bylo těžké na to myslet,
chtěl jsem vytěsnit ty myšlenky:
„Proč táta odešel? Chtěl jsem jít s nimi.“
Bylo to strašně těžké.
Mít dobrý den, sehnat dost jídla a tak dále,
to bylo to nejdůležitější.
Jo…
11. DUBNA 2019 GIMSOVA manželka DEMDEM UVÁDÍ NA TRH SVOU MÓDNÍ ZNAČKU.
Jsme typická ukázka lidí, kteří vyrostli v chudobě
a teď najednou zbohatli
a chtějí si vynahradit ztracený čas,
možná moc rychle a špatně.
Nebyla jsem připravená.
Nikdo mě neučil, jak být ženou umělce.
Není snadné být manželka někoho slavného.
Jsi v něčím stínu a chceš „existovat“,
prosadit se.
Ale není to lehké. Zvláště pro ženu.
Nerad se cítí v podřazené pozici.
Je vítěz. Chce uspět. Nerad prohrává.
Pečlivě hlídá, jak se jeho věci prodávají.
Když vyjde nové album, je v tom týdnu
uzavřený do sebe, rezervovaný,
je to tím, že má obavy.
Dobrý večer všem!
Díky, že jste přišli. Díky, že jste přijali pozvání.
Díky, Dane a DemDem.
Tisíceré díky.
Pořádně zatleskejte Maître GIMSOVI!
Nedovolí, aby ho někdo předběhl.
Můžeš být jeho táta, stejně tě nenechá.
Mým cílem je překonat ho.
A jeho cílem je, abych…
vystoupal nahoru, ale jen těsně za něj.
Jsme soupeři.
Je to šílený. Je to…
Je to zvláštní pocit.
Na jednu stranu jsem na něj hrdý,
ale taky je teď můj konkurent. Sám se do té pozice postavil.
Ještě toho nedokázal tolik jako já,
ale bude se snažit a možná to dotáhne ještě dál. Nevím.
Ahoj, jmenuju se Dadju.
Jsem…
Jsem mladší brácha Maître GIMSE.
Takže jsem samozřejmě taky švagr DemDem.
Takže mě samozřejmě donutili, abych přišel.
Ne, dělám si srandu. Dnes je velký den celé rodiny.
Dokázala udělat, co si předsevzala.
Jsem na ni pyšný.
Všichni zatleskejte naší DemDem!
Koncem roku 2018 dělali žebříček nejprodávanějších umělců ve Francii.
Mezi třemi nejlepšími byli Johnny Hallyday, GIMS, Dadju.
Když jsem to viděl…
napadlo mě: „Uvědomuješ si, co se děje?“
To tu ještě nebylo. Dva bratři na vrcholu žebříčku.
Převratná chvíle. Šílený.
Mrzí to, když makáš, a stejně řeknou:
„To je tím, že jsi GIMSŮV brácha.“
GIMS věděl, že to tak bude.
Samozřejmě. Je to nejoblíbenější zpěvák.
Kdybys byl Zidanův syn, budou tě srovnávat s tátou.
Udělal krok zpět.
Držel si trochu odstup.
A prosadit se vlastní zásluhou pro mě bylo vítězství.
Byl první, kdo se radoval.
DESET MĚSÍCŮ PŘED KONCERTEM NA STADE DE FRANCE
PŘED STADE DE FRANCE GIMS NA TURNÉ „FUEGO“
OBJEL 52 MĚST VE FRANCII A EVROPĚ.
Před vystupováním počkejte, až vlak úplně zastaví.
Tohle je hezké místo na fotku.
Myslím, že většina lidí mě zná kvůli velkým hitům,
ale rappeři moc dobře vědí, kdo jsem.
Dobře vědí, odkud pocházím, znají mou cestu.
SOPRANO, UMĚLEC HVĚZDA RAPU A POPU VE FRANCII
Víš, každý den ti lidi říkají: „Jsi jen popový zpěvák!“
Ale v hloubi duše víš,
že kdybys zase začal rapovat, mohl bys zazářit.
A pak se ozve tvá hrdost.
A řekneš si: „Kdo tady rapuje? Já vám ukážu!"
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
- Máte se? Promiňte, že jdu pozdě. - To nevadí.
Jak to jde? V pohodě?
Vítejte doma.
- Ahoj! - Jak to jde? V pohodě?
Dobrý, co ty?
Manon.
SCH.
Je o hubu chtít, aby s tebou vystoupil.
Má šílený flow.
SCH UMĚLEC
Do rap battle bych s ním nešel, rozumíš?
To je velký jako kráva!
Vidíš to?
Fakt dlouhý stage.
V americkým stylu.
GIMS je fanoušek Eminema.
A Eminem každého při společných vystoupeních pokořil.
Byla to jeho specialita.
A GIMS má takovou soutěživost.
- Hraješ na Stade de France? - Jo, 28 září.
- To je mazec! - Jo.
Musím to vyprodat. Jsem z toho pěkně nervózní.
Jako megastar se nestaráš o reklamu.
To je vrchol úspěchu. Hotovo,
dokázal jsi to, máš klid.
Je jedno, jestli tě hrají rádia. Mám své publikum. Je tam.
PRVNÍ NAHRÁVKA PÍSNĚ „LOUP GAROU“
To je pro mě „kicker“, technický rapper.
Je to chlap, co umí freestyle, má flow,
má techniku, umí si hrát se slovy,
umí zrychlit, zpomalit, rapovat na jakoukoli muziku.
Já patřím k těm pravým kickerům, což je druh, který vymírá.
Já to nahrával. Byli jsme tu jen my dva.
Nečekali jsme, že budeme nahrávat tuhle skladbu.
Trvalo to maximálně tři čtvrtě hodiny.
A on to vymyslel, napsal.
Měl jen kousek textu, zbytek prostě dopsal.
Nechtěl se zastavit.
Chtěl super text a povedlo se!
Vždycky chci mít v projektu dvě nebo tři rapové skladby.
Pořád sleduju, co se děje. Je to důležité.
Tím to vše začíná.
To je základ.
To bylo super!
Díky, kámo.
- Jdu do autobusu. - Dobře.
Dáte si battle a uvidíme, kdo vyhraje.
Ne, ale…
Už jsem odrovnal Fiansa! Koho dál?
On toho tvýho porazí. Víš, že ho porazí.
Porazí ho, ale on zkusí zareagovat!
Děkuju. To je dobrý.
TURNÉ PO FRANCII A NA STADE DE FRANCE 28. 9. 2019
MAÎTRE GIMS TURNÉ FUEGO
Bude to úspěch.
První kousek z nového alba.
- Jo? - Jo.
Po dvouhodinovém vystoupení
nastoupím do autobusu, najím se a poslouchám melodii
celé hodiny.
Ještě nemám text. Čekám na inspiraci,
až mi přinese trochu svého kouzla a zase zmizí.
Musíš se přizpůsobit, upravit song.
Musí tě to… přesahovat.
Jakmile tě to přesahuje, máš to!
PŘÍŠTÍ DEN
Pořád pracuje.
Vzpomínám si,
že jezdil po Paříži…
H MAGNUM UMĚLEC
…a hodinu nepromluvil.
A v té hodině v duchu pracoval.
Vymýšlel melodii.
A pak říká: „Hele, mám melodii!
Je to pecka!“
To není špatné.
Inspiruje se všude.
Má Mercedes, který nastartuješ stisknutím tlačítka.
A uslyšel zvuk motoru…
„Sakra, mám melodii!“
Jak to, že máš melodii?!
Složil melodii,
když slyšel část znělky seriálu Mladí a neklidní.
Zní to takhle…
Víš, jak tam je ten syntetizátor?
Zkus to zahrát jen s tím.
Myslím, že to musíme změnit.
Ten rytmus je skvělý, ale je tam moc filtrů.
Už má v hlavě celou písničku
a říká beatmakerovi: „Udělej tohle, přidej tamto.“
DOKONČOVÁNÍ TEXTU PRO „JASMINE“.
„Já se snažil.“
Jo, „já se snažil“, to tam jde.
- To jde. - Píšu si.
Publikum je nelítostné. Soudí tě, hned jak tě slyší.
Pro mě je opravdu dobrý umělec ten,
který udělá hit.
Problém je v tom, že když máš hit,
už se díváš dopředu a přemýšlíš, jak ho zabít, překonat.
Jinak hit zabije tebe.
Pořád obhajuju titul.
Tak to je. To je to nejděsivější.
Dobře.
Ještě jednou.
NAHRÁVÁNÍ „JASMINE“
Tady je vidět, že vychází z rapu. Přijde do studia a nemá nic napsáno.
Napíše to na místě,
za chvíli je hotovo.
Píše instinktivně.
To je pěkný trik.
Bez… Jasně.
Nejupřímnější tracky, největší hity,
se dají dohromady rychle.
Není třeba tři dny.
Když to trvá tři dny, něco je špatně.
Možná to za nic nestojí, nebo to ještě nemáš.
Super! Jen tady to je…
Jsem v ponožkách, jíme müsli,
máme sušenky a…
písnička vyjde a rádia ji budou hrát. Celá Francie ji uslyší.
Jo!
PAŘÍŽ
Tady jsem dělal první freestyle,
v tomhle parku, s Barackem Adamou, Maskou, Lefou a ostatními.
Tady se zrodil Sexion d'Assaut.
Přímo tady, nikde jinde.
Nejtěžší je najít si vlastní styl, vlastní osobnost,
své opravdové já.
Myslím, že jsem svou postavu našel dost brzy.
To mi umožnilo se rozvinout. Dlouho jsem se nehledal.
Chlapem v brýlích jsem se stal
jednou večer, kdy nesvítil měsíc.
Nezahrávej si se mnou, to na mě neplatí.
Tutsie neuklidníš pomerančovým džusem…
Dělal jsem freestyle…
a měl sluneční brýle. Natočilo se to a dalo na web,
ale nebylo tam jméno, nevěděli, kdo jsem,
tak mi začali říkat „Chlap v brýlích“.
Lidi chtěli dělat freestyle, soupeřit s Chlapem v brýlích.
Dělali jsme battles.
Koupil jsem si brýle pro turisty na Montmartru.
Potřeboval jsem je, aby mě poznali.
BLACK M UMĚLEC, SEXION D'ASSAUT
Několik let jsme to dělali jen pro zábavu,
abychom byli spolu.
Měli jsme stejnou vášeň. Byli jsme šťastní.
Začalo to být vážné, když jsme si uvědomili, že rosteme
a že na tom budeme muset pracovat,
pak jsme to vzali vážně.
MEZI LETY 2010 A 2012 SEXION D'ASSAUT PRODALI PŘES MILION ALB.
Naší silou bylo, že jsme byli na stejné vlně.
Byli jsme odhodlaní, nejlepší,
nejlepší evropská rapová skupina.
Tím jsme si byli jistí.
Dáme „Wati by Night“, nebo ne?
Když jsem ho viděl v televizi, říkám si: „To je GIMS! To je Gandhi!“
„Co se to děje? To je můj syn!“
„Dokázal to.“
Ta skupina tvořila dějiny.
Dali rapu nový impulz.
Hned jsem je miloval.
Řekli: „Počkejte.“
Rozrazili dveře a všichni vpadli dovnitř.
Nezastavili se.
Vydávali jednu píseň za druhou.
Přílivová vlna.
Byli to velcí rappeři, freestyleři.
Dneska poslouchám rappery a říkám si:
„Jo, ti jsou odkojení Sexion d'Assaut
a teď rapují jako oni.“
Byli první, kdo uměli psát hity a bavilo je to.
Zrovna včera
jsem byl někde, kde poslouchali…
Sobotní večírky
mě někdy zklamou.
Stali se legendární skupinou
za pouhý rok.
Zatleskejte…
Tehdy jsem se styděl zpívat.
Tehdy šlo jen o rap.
Kdyby rappeři chtěli zpěváka, byla by to žena.
Tehdy se rappeři snažili ukázat svou mužnost,
že jsou to alfa samci.
Rap byl tehdy silný, tvrdý.
Zpěv byl považován za něco elegantnějšího, ženštějšího.
Chlapi se zpívat báli.
Ale někteří se odhodlali,
GIMS se odvážil, předvedl svůj silný hlas
a všichni byli nadšení.
Zvolil jsem rockový styl.
Tak jsem to vnímal, jako rock.
Má geniální hlas.
A jeho hlas všechny uchvátil.
Zpočátku podceňoval své pěvecké schopnosti.
Ale brzy si uvědomil, že má ve srovnání s ostatními sílu,
a proto se prosadil.
- Jak je, kámo? - Dobrý?
- Nová bunda, nový život? - Přestaň!
Druhá část je zpěvnější.
Líp sedne GIMSOVI než mně.
Zvládnu to, ale…
- Chápu. - Chápeš?
On si to víc užije.
Víš? A…
před refrénem.
To zní jako část před refrénem.
A pak, bum, refrén!
Jo.
Dej jednodušší refrén,
ale s robotickým hlasem jako Daft Punk, jako…
Jo, chápu.
Pořád si skvěle rozumíme.
I když už to není taková síla.
To je normální. Nejsme spolu pořád jako dřív. Už nejsme teenageři.
ZAKI OSOBNÍ ASISTENT
GIMSI?
Můžeme?
Je čas.
Příští týden Maître GIMS vstoupí
do exkluzivního klubu umělců, kteří zpívali na Stade de France.
Poslední štace je Lille, že?
Jo, Liévine. Je tam stadion.
Příští středu. 19.
Je noc nebo den? Co se děje?
Francouzský rap často jen kopíruje ten americký.
Myslím, že skladba jako „Désolé“…
v americkém rapu
nemá obdoby.
Vynalezli něco nového.
Pouliční pop je puristova noční můra,
rap se zpívanými refrény.
Ale myslím, že to přineslo něco nového.
Dokázali jsme vzbudit zájem u lidí,
kteří se o rap nezajímali.
Není tam nové publikum, co čeká na hrdinu.
Není.
Všechna publika jsou rozebraná.
- Všechna. - Jo. To je pravda.
Každé publikum má svého zástupce, svou vlajku.
„Poslouchám Bigflo.“
„Já toho a toho.“ „Já poslouchám Damsa.“
„Já Orelsana.“ „Já Nekfeua.“
Fanoušci jsou rozebraní. Musíš si je získat.
Když dnes vidíš rap,
všichni zpívají.
I ti takzvaní „hardcore“ borci
přešli na měkčí notu.
Po vystoupení obvykle…
show pokračuje.
Slavnou hrou Werewolf.
Vesnice spí.
Kde jsme dnes? Včera jsme byli v Libreville.
Teď jsme v Kanadě.
Slyšíš, jak se voda tříští o kameny.
A vlci se probudí.
Vlci se najednou probudí a podívají se na sebe.
Nikdy nehraje Werewolfa. Je vypravěč.
Má rád, baví ho,
když vidí, že je všem dobře.
- Jsou tu dva vlci. - Ne. Co to dělá?
Nech toho. No tak.
- Jsi vlk, Adamo? - Ne.
- On je vlk jako ty. - Jsi vlk.
Pardon!
LEFA UMĚLEC - SEXION D'ASSAUT
Ukaž kartu!
Není to vlk!
- Je to vlk! - Není!
Je to vlk!
Říkal jsem, že je vlk!
MARRÁKEŠ
Umažeš se.
Budeš… Ne, umažeš se.
Ne, má to v kapse!
- Ne. - Má to v ruce!
- Nula. - Nech mi telefon.
Pusť mě.
Nejtěžší je vysvětlit dětem, proč tam nejsi,
že odjedeš na šest týdnů, pak se vrátíš na tři nebo čtyři dny, deset dní…
To je těžší než být dvě hodiny na jevišti
nebo na turné s 50 koncerty.
Vím, že ho to hodně trápí, že tu není s dětmi.
To je asi ta nejhorší stránka jeho práce,
protože nevidí, jak děti rostou,
není s nimi den co den, nemá tu rutinu.
Toho nejvíc lituje.
Během tohoto měsíce volna
musíme najít týden až deset dní na nahrávací studio.
Nemůžu odjet.
Říkal jsem předem, že v lednu budu v Maroku.
Když odjedu tu na dva dny, tu na deset…
všechno se pokazí, moje „prázdniny“, děti budou smutné, všechno.
Uvědomuješ si to? Je to…
Kolik je to let, co jsem měl celý týden nebo deset dní volna
s dětmi v Maroku nebo tak?
Hele, nechte mu ten balíček!
Nechte mu ho.
V lednu jsem řekl, že budu v Maroku.
Jestli máme nahrávat, tak ať ostatní přijedou sem.
Místa je tu dost.
Rozhodl jsem se žít v Maroku, protože jsem ho kdysi navštívil
a zamiloval jsem si atmosféru lidí a té země.
Není to tak daleko, ale je to jiné.
Když jsem se příští rok vrátil, přivezl jsem přátele.
A pak se toho tolik stalo.
Potkal jsem lidi. Poznal jsem krále. Poznal jsem mocné,
zajímavé lidi, kteří mi pomohli.
Tak jsem se sem přestěhoval.
To je tady šílený.
Tamhle je osel, tady jede Range Rover. Krása.
Tam je středověk a Louis Vuitton… Šílený!
Rytíři kulatého stolu a Louis Vuitton!
Je to šílený.
Cítím se jako světoobčan.
Cítím se doma ve Francii, v Maroku, v Kinshase.
Tam jsem vždycky vítaný.
Cítím se tam dobře, protože je to muslimská země.
Takže se samozřejmě cítím…
začleněný do jejich kultury.
Původně jsem byl křesťan.
Konvertoval jsem roku 2004, ještě na škole.
Je to hrozně osobní. Je to tak…
Odhaluje to neviditelné.
Cítíš to v sobě. Je to…
Je to duchovní.
Vždycky jsem hledal odpovědi
ohledně stvoření, světa, ve kterém žijeme, odkud pocházíme.
A tehdy jsem hodně kouřil hašiš,
takže jsem byl mimo.
Otevře ti to čakry.
Jsi zhulený. Díváš se do mraků a hlava ti jde kolem.
Vidíš mraky takhle.
Hlavou se ti honí nejrůznější fantazie.
Tak jsem se o to začal zajímat.
Hodně jsem o tom mluvil s klukama ze skupiny,
s Adamou a Lefou.
Fascinovalo mě to. Pořád jsme o tom mluvili.
Aïsho, sedni si tam.
Tady máš.
Když jsem konvertoval,
už jsem neměl chuť pít a kouřit.
Přestal jsem.
Je to rámec.
Nech toho!
Má svou vlastní definici muže, otce,
jak to předepisuje islám.
Ty hodnoty v něm zakořenily.
Ať se stane cokoli, vždycky se k tomu vrátí.
Mluvím o tom s ním často,
protože lidi často říkají, že naše texty jsou nevinné.
Nejsme nevinní. Jenom…
máme náboženství natolik v úctě,
že nemůžu říkat slova jako „zkurvysyn“ nebo „zmrd“.
Když zajdeme moc daleko, pomáhá nám to trochu se vrátit…
duchovně.
Opatrně.
Po mé konverzi, ještě se Sexion d'Assaut, jsme o Ramadánu nepracovali.
Je to náš duchovní měsíc.
Žádná reklama, žádné rozhovory, nic.
Máme ho doma celý měsíc a můžeme si to užít,
hlavně děti.
Je pro ně důležité mít normálního tátu.
Chceme to, před čím ostatní utíkají.
Chceme měsíc běžné rutiny.
Tati, podívej!
To je krása!
Chceme tomu uniknout,
pryč z tohoto pozemského světa,
od toho všeho…
od showbyznysu.
A je to jediná doba, kdy to můžeme udělat.
Když jsem přijal víru,
s nejlepšími úmysly, byl jsem…
otevřený jakémukoli guruovi.
Byl jsem v tomto náboženství takzvané „čisté srdce“.
Kdokoli s nekalými úmysly mě mohl vzít pod křídlo
a udělat ze mě zbraň.
V ROCE 2005 GIMS VSTOUPIL DO ISLAMISTICKÉ SEKTY TABLIGH DŽAMAT.
NUTILI HO UKONČIT KARIÉRU,
ALE ON ZMĚNIL NÁZOR A Z HNUTÍ ODEŠEL.
Měl jsem přátele, které jsem potkal v mešitách a tak.
Vyvíjeli jsme se společně a každý šel trochu jinou cestou.
Někteří z nich odešli a skončili v Iráku.
Jeden odjel do Iráku
a zemřel… spáchal sebevraždu.
Lidi, co tu byli se mnou.
„Znáš toho a toho? Odjel do Iráku.“
To mě vyděsilo.
Řekl jsem si: „Sakra, měl jsem k tomu blízko!“
Kdo ví, jak jsem mohl skončit.
Motiv terorismu se potvrdil
při vyšetřování vraždy dvou Skandinávců v Maroku.
Ve čtvrtek byli v Marrákeši zatčeni tři muži,
oznámily úřady.
16. PROSINCE 2018 V MAROKU ZAVRAŽDILI DVA SKANDINÁVSKÉ TURISTY
MUŽI ÚDAJNĚ NAPOJENÍ NA ISIS.
O TÝDEN POZDĚJI STÁL GIMS V MARRÁKEŠI NA PÓDIU.
Nechci zabíhat do podrobností.
Ale já jsem muslim. Přijal jsem islám.
Ale v tom, co se stalo, nepoznávám islám.
Naprosto odmítám to, co se stalo.
A jsem rád, že tu dnes jsem. Žiju v Marrákeši už dlouho.
Nelíbí se mi, že se tu něco takového stalo.
Děkuji vám všem.
Díky všem týmům.
Musím to odsoudit,
protože děti, co mě sledují, v tom můžou mít zmatek,
protože média nedělají dobrou práci…
Musím říct ne.
Jsem muslim a tohle se mnou nemá co dělat.
Nemám s nimi nic společného.
Konžský zpěvák je víc než muzikant. Je to politik.
Hudba je tam tak důležitá,
že zpěvák je velvyslanec, zástupce země.
Lidé po něm víc vyžadují.
GIMSOVA ŠATNA
Nemůžeš každý den ukazovat trofeje.
„Prodal jsem milion, čtyři miliony alb!“
Prodáváš a prodáváš… a co pak?
K čemu to je? Chápeš?
Musíš z toho něco udělat,
říct: „Ano, mám hodně,
ale něco vrátím lidem.
Svým lidem!“
V tvém případě Kongu.
Jinak ti to Konžané budou mít za zlé. A právem.
Jen málo lidí má takovou moc. I kdybys zachránil dva životy.
Díky tobě může být nějaký kluk zítra doktor.
Řekne: „Byl jsem ve spojení s GIMSEM…“
Má pravdu. Za dvacet let řekneš: „Byl jsem s ním ve spojení.“
- Přináší to výsledky. - Ano, je to tak!
Musíš to dělat. Nemáš na výběr.
Když pojede do Konga Jérôme Jarre
a bude tam pomáhat, budeš mít ostudu.
- Dělej to! - Já to dělal!
Byl jsem tam. Byl jsem v Beninu. Byl jsem všude možně.
- Byl jsem tam mockrát! - To je pravda.
Ale vidle do toho házejí sami černoši.
Když jsi tam jel, nikdo tě neznal.
Dnes tam budeš mít úplně jiný status.
To je pravda, brácho.
Problém je, že musí…
zvládat dělat věci,
aniž by se angažoval politicky,
nechce se stavět na ničí stranu.
Teď dělám novou charitu ve stylu Enfoirés,
s týmem, jako Jean-Jacques Goldman.
Jedno album ročně, třináct skladeb. Veškerý zisk jde na charitu.
A koncert v Africe.
Cílem je dát lidem přístup k vodě. Aby jich tolik neumíralo.
Každopádně něco dělej. To je celé. Prostě jednej.
Jo, je to… Není to snadné.
Vždycky máš dojem, že…
neděláš dost…
nebo že nemůžeš nic dělat.
Takže pokaždé, když tam jedu,
snažíme se jít za sirotky
a rozdávat jídlo, oblečení, školní potřeby…
Víc dělat nemůžeme.
Pak mám chuť jít ještě dál.
A o to se snažím.
V ROCE 2020 GIMS NAVRHL HODINKY
PRO LUXUSNÍ HODINÁŘSKOU ZNAČKU VE PROSPĚCH UNICEF.
Žádné peníze nedostanu. Jdou rovnou organizaci.
- Jak se máš? Sluší ti to! - Dobře?
Peníze jdou přímo dětské organizaci, kterou jsme vybrali společně.
To je geniální!
Čeká nás spousta práce, než spatří světlo světa.
Můžeš se předvádět, ale pak musíš dávat.
Nemůžeš lidem nabízet jen sny.
Musíš jim taky dávat příležitosti, nabízet pomocnou ruku.
Musím to dělat. Musím něco dělat pro lidi.
Musím zanechat nějakou stopu. Musím něco dělat.
O DVA ROKY DŘÍVE
Můžu mluvit o chudobě, protože jsem ji sám zažil.
Můžu mluvit o bohatství, protože teď jsem bohatý.
Zažil jsem obojí,
tak o tom můžu mluvit. Chápu to.
- To je on? - Zdravím.
Jak se máš, chlapče?
Mám se dobře. Děkuju.
Jsem tady, synu,
abych ti řekla, jak to má rodina tvého otce těžké.
Máme těžký život a nemůžeme se protlouct.
Sotva máme co jíst. Život je tvrdý.
Říkám mu to. Prosím ho. Pláču.
Sylvain a moje sestry jsou v Evropě. Jsou tam i dvě moje děti.
Sylvain a Mado jsou tam.
Ale bez Sylvainovy pomoci je to pro nás těžké, synku.
Tvoje rodina z otcovy strany se má špatně.
Život je k nám velmi krutý.
Očividně je to sestra mé babičky z otcovy strany.
Zjistil jsem to až tam.
Nevím, jak se tam dostala. Byla hodně stará.
Někam ji posaďte. Hned se vrátím.
Posaďte ji na gauč. Hned se vrátím.
Od rána do večera chodí lidé se svými problémy.
Musíš jim dát peníze.
Taková je kultura. Musíš něco dát.
Ahoj, jak se máš?
Dobře?
Uděláme si fotku.
Nedobrovolně jsem se stal…
náčelníkem klanu, hlavou rodiny, hlavou celé rodiny.
16. ZÁŘÍ 2017 KONCERT NA STADIONU KLUBU SHARKS, KINSHASA
PRVNÍ SÓLOVÝ KONCERT V KONGU
Je to šéf,
skutečný šéf konžské hudby.
Je to neuvěřitelné.
Je to jedna z nejlepších věcí, co se Kongu v posledních letech stala.
Je to nesporná jednička.
Daleko přede mnou!
Lidi jsou se mnou.
Jsou tam. Jsou se mnou. Jsem ve své zemi.
V tu chvíli si říkáš: „Tady se mi nemůže nic stát.“
Dotýká se mě to, ale pořád stojím.
Jsem zasažený, ale pořád stojím.
Snažím se vyjít s tím, co mám.
Bolí to, ale pořád stojím.
Dotýká se mě to, ale pořád stojím.
Jsem zasažený, ale pořád stojím.
Šaty mám špinavé a roztrhané.
Bolí to, ale pořád stojím.
Pořád stojím.
Všechny ty symboly jsou důležité,
jsou v těch chvílích důležité
pro mě, pro rodiče, pro všechny.
Jsem rád, že tu jsem s rodiči v zemi, kde jsem se narodil.
Vždy když přijedu, jsou tu se mnou.
Je mi ctí, že je mám u sebe i dnes večer.
Je vyspělejší a je v kontaktu se svými kořeny.
Když jsme byli malí, naši rodiče doma
všichni poslouchali Papa Wembu, Koffiho,
Franca, OK Jazz, Tabuho Leye.
Měl jsem toho dost. Hrálo to celý den.
Všechny ty klipy a všechno od rána do večera,
konžskou rumbu jsem prostě nesnášel.
Když jsi mladý kluk,
formuješ svůj charakter…
jako protipól toho, jak vidíš své rodiče.
A je zvláštní, ale přirozené, že některé věci se později vynoří.
Další píseň je na oslavu hrdosti Konga a celé Afriky!
Zvolili jste si ji za písničku roku,
písničku desetiletí!
Chci vidět všechny ruce ve vzduchu!
Rozkopnou dveře, je to Gestapo.
Najdu tě, Meugui Columbo.
Prodáme tuny jako Gustavo.
Kafe bez cukru a je hotovo.
Prachy ti sluší, kočičko.
Šest roků jedeme kombo.
Jedu flow, Mugiwaro, jdeš do toho?
Nevíš, jestli to není komplot.
Ruce vzhůru, ruce vzhůru.
Pokud tě neoblíká Balmain.
Balmain, Balmain.
V kalhotách jako Aladin.
Ruce vzhůru, ruce vzhůru.
Pokud tě neoblíká Balmain.
Balmain, Balmain.
V kalhotách jako Aladin.
Přijď před půlnocí.
Přijď před půlnocí…
Byl jsem hrdý, že jsem to tam zpíval.
Tam se ta písnička má hrát.
Tam dává smysl.
Dělá to, co dělal jeho táta s Viva Musica a Papa Wembou,
zpívá o nějakém životním stylu,
jmenuje značky,
trochu se předvádí.
Zapojuje i ngalštinu. Zpívá o oblečení.
To je součást konžské kultury.
Vyznamenal konžský lid a celou zemi. Nádherné gesto.
Paříž je vážně ma-ma-ma-magická!
V parádních hadrech,
v parádních hadrech,
Loulou a Boutin,
Coco 'n' Chanel, Coco!
Věříš, že máš kouzelný recept,
ale to není pravda. Nemáš.
Hudba se mění, musíš poslouchat novinky.
A hlavně dělat, co máš rád.
GIMS SPOLUPRACUJE S KRÁLEM REGGAETONU, KOLUMBIJSKÝM ZPĚVÁKEM MALUMOU.
Líbí se mi reggaeton, rumba, tak jsem s ním chtěl pracovat.
TŘI MALUMOVY KLIPY MAJÍ NA NETU PŘES MILIARDU ZHLÉDNUTÍ.
Pokud jde o počty zhlédnutí na YouTube a tak,
jsme větší než Američani.
Latinskoamerická hudba teď v branži nejvíc jede.
Těší mě.
Díky. Díky, kámo.
Při posledním turné v Paříži
mi volali z mého labelu, že se mnou chce GIMS zpívat.
MALUMA UMĚLEC
A to bylo velké překvapení,
protože jsem jeho fanoušek
a jeho hudbu poslouchám už dlouho.
Tak jsme šli do studia.
Asi za hodinu, hodinu a půl
byla písnička skoro hotová.
Byla tam pěkná a zajímavá chemie.
Moc si ho vážím.
Vím, že svou kariéru vybudoval od nuly.
Ty tři jsou dobré.
Takže možná…
Můžeme to dát na pozadí, nebo to dáme dopředu.
- Ne, vzadu. - Nebo můžeme zamaskovat…
Stejný typ vlasů.
Je to jen začátek, víš?
Cítím, že celý svět musí poslouchat GIMSE.
S touhle písní se všechno strašně změní
pro mě v Evropě a pro něj tady u nás.
Takže mám pocit, že to bude hezký projekt.
Už se nesnažíme o USA.
Musím zůstat věrný tomu, co dělám, a zpívat francouzsky.
Musím dělat, co umím.
28. ZÁŘÍ 2019
- Julien už je na stadionu? - Jo.
Super.
Perfektní. Řekl mi, kolik lístků se neprodalo.
Přesně 18. Zbývá jich 18.
Poslední místa.
A jsme tady.
Den D. Zbývá pár hodin.
Na legendárním stadionu.
Turné se Sexion d'Assaut povedlo.
A měl jsem dvě skvělá sólová turné po Francii.
Největší koncert v životě.
Museli jsme se dostat do Stade, pro Francii, pro Afriku,
pro Kongo, pro dějiny,
pro pouliční hudbu.
To všechno je pro nás.
72 000 FANOUŠKŮ
Stade de France…
vítej na Fuego Tour!
- Sexion… - D'Assaut!
Díky!
Stade de France… to bylo plné emocí.
Bylo to fenomenální!
Dokázal to.
A co teď?
Podle mě se zapsal do dějin.
Znovu přišel a bum!
Vyprodali jsme Stade de France.
Konec hry.
Jo, ve slunečních brýlích vypadám divně.
Nikdy je nesundávám.
Ale ujišťuju vás, že jsem za všechno, co se mi stalo, opravdu vděčný.
Díky moc za to,
že jste mi tolik let naklonění.
Tisíceré díky.
Jsem první, kdo vyprodal Stade,
to je mezník pro pouliční hudbu.
Nic už nebude jako dřív.
Můj příteli,
má budoucnosti,
můj živote,
odpusť mi kamennou tvář
plnou smutku.
Musel jsem ti mockrát lhát
a předstírat, že jsem někdo jiný.
Kilometry mezi slovy a činy.
Nakonec jsi prohlédl mé divadýlko.
Ale poslouchej, všechno vysvětlím.
Občas jsem dělal věci, kterým jsem nerozuměl.
Ta noc mi pomohla přemýšlet.
Tehdy jsem si řekl, že se změním.
Změním.
Překlad titulků: Markéta Demlová