Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Hei, Bob. -Hei, Jo. Du snublet nesten, så jeg.
-Fortauet blir stadig verre. -Det er det gamle treets feil.
-Når har du tenkt å felle det? -Det står på listen - lengst ned.
Jeg forstår.
-Har du en avis til meg? -Søstera di er flink til å skrive.
-Hun fikk alt talentet i familien. -Det vet jeg nå ikke.
Det er ikke enkelt å arrangere Daisy Hills' fineste kulturarrangement.
-Ha en fin dag, så ses vi i kveld. -Pass på deg selv.
-Er det noen hjemme? -Her borte, Carol.
-Gjett hva... -Har det kommet?
Jeg klarte å få tak i en del via en grossist.
-Trenger vi mer, tror du? -Nei.
Ta pickupen. Levere den tilbake når vi er ferdig.
-Hva kostet det? -Dobbelt så mye som sist.
-Jeg trenger det, men så mye? -De høyner prisen hele tiden.
Ta det, så løser vi den biten når du har solgt plantene dine.
-Er du sikker? -Pappa og jeg løser det.
Tusen takk, Jo! Det betyr enormt mye.
Det er som mamma sa: "Alt man trenger fins i Daisy Hills-butikken."
-Dette klarer vi. -Hei, Sofi.
-Jeg klarer meg selv herfra. -Ok, ha en fin dag.
Solbriller...
-Hva er dette? -Har de publisert den?
"Intet av verdi kan utrettes mutters alene."
"Det er med samfunnets fulle støtte at neste generasjon kan blomstre,"-
-"og det krever familiens kjærlighet, biologisk som valgt, for å lykkes."
Lillesøstera mi er blitt skribent! Jeg er stolt av deg.
Årets avslutningstaler får alltid skrive en artikkel i lokalavisa.
Det er i hvert fall en start, Sof. Du er kjempeflink.
Der ligger de, jo!
Som min søster må du ifølge loven synes at jeg er fantastisk.
Vent, Sof! Dette kom til deg i morges.
Hva er det?
Jeg...kan forklare dette.
Har ikke universitetet i Iowa landets beste skrivelinje?
Jeg er visst ikke alene om å se din storhet.
Kom igjen, åpne det!
-En stor konvolutt pleier å bety... -Herregud, Jo! Jeg kom inn!
Jeg trodde ikke at det skulle gå. Jeg søkte mest for moro skyld.
Ja, det høres ut som om det ville vært gøy.
-Vet pappa at du har søkt? -Nei, jeg ville ikke uroe ham.
-Du ble så sint da Blake flyttet. -Det var en helt annen sak.
-Blake var ikke søsteren min. -Heldigvis, siden dere var et par.
Jeg vil bare det beste for deg. Spørsmålet er hva du selv vil.
Faktum er at universitet i Hopewell også har latt høre fra seg.
-Du har sagt at det var fint der. -Jeg elsket det.
Jeg kunne bo hos deg og pappa. Det ville vært enklere for alle.
-Vurder det, i hvert fall. -Ja da.
-Jeg må gå. -La meg se. Jeg vil leve gjennom deg.
Ja, men ikke vis det til pappa. Vi trenger ikke å uroe ham.
Ikke glem festen din kl. 19 i kveld! Vær klar til da.
-Engst deg ikke for henne. -Svært så tidlig du er oppe, da?
-Jeg hadde litt å stå i. -Det samme gjelder for deg, pappa.
Ikke vær sen til din datters fest. Har du tid til å hjelpe meg?
Jeg er straks ferdig.
-Unnskyld meg, Blake. -Ingen fare, mr Mason.
-Hva sa du nå igjen? -Vi må følge med i tiden.
Jeg har fri i et par dager. Hjelper det hvis jeg kommer dit?
-Vil du gjøre det for oss? -Ja, du hjalp meg mye som barn.
-Hvordan går det med dine foreldre? -De har det bra i Floridas sol.
-Det kan jeg tro! -Hvor ille er det med butikken?
-Vi kan bli nødt til å stenge. -Det må vi forhindre, i så fall.
-Jeg tar neste fly dit. -Det høres helt vidunderlig ut.
Kom til butikken i kveld, i så fall. Vi har fødselsdagsfest for Sofi.
-Ok, da ses vi i kveld. -Ta vare på deg selv.
-Dette er Blake Harris. -Du går videre til neste intervju.
Strålende nyheter! Jeg blir imidlertid bortreist i noen dager.
-Vi kan gjøre intervjuet via telefon. -Flott. Da snakkes vi snart.
-Mange takk. -I like måte. Ha det.
Beklager det der.
-Er dette Carols? -Ja, hun er nok snart tilbake.
Henry søkte deg, men du var borte. Hva gjorde du, egentlig?
-Jeg fikset en greie til i kveld. -Bare det ikke innebærer mer ost!
Og du får ikke spise grillribbe pga. det de siste prøvene dine viste.
Skal ikke barn respektere foreldrene?
Spis bare noe grønt på festen.
Jeg kan fortsatt ikke fatte at Sofi snart slutter på high school.
Jeg kan ikke fatte at du har sluttet. Hvor tar tiden veien?
Jeg skulle gjerne sørget for at den ikke gikk så fort.
-Hva er dette? -Glem det. Det er ikke til deg.
Men det er derimot disse.
Lys, strøm, leverandører...
Jeg har kjøpt ting man ikke finner på nettet. Kanskje det lokker folk hit.
Man ser lastebiler i byen hele tiden. Folk kjøper ting på nettet isteden.
Skal vi få oss en nettside? Iblant må man følge med i tiden.
Kanskje det. Vil det bety at du endrer holdning til grillribbe?
-Jeg mener alvor, Jo. -Jeg vet det, pappa.
Er ikke hele poenget med butikken at man skal kunne komme hit?
Hvis vi får oss en nettside, kan vi like gjerne legge den ned.
Vi finner nok ut av det.
-Vi har en kunde. -Kunder pleier å betale.
-Jeg skal hjelpe deg, Carol. -Ikke visste jeg at du var her.
-For en hyggelig overraskelse. -I like måte, Carol.
-Hvordan funker gjødningsmiddelet? -Det er en gudegave!
Den selges ikke lenger, men heldigvis fant dere den grossisten.
Jeg kan ikke takke dere nok. Hva skulle jeg gjort uten butikken deres?
Vi tar ut dette til Carols bil.
-Det blir gøy i kveld. Kommer Bob? -Ikke hvis Jo får bestemme.
-Ingen fest uten grillribbe. -Ok, jeg skjønner! Det holder.
Jeg antar at alle er klare, slik at vi rekker til festen i tide!
-Fem minutter til! -Jeg har noe å fortelle, Jo...
Ta med dette til festen, pappa. Vi blir nok værende en stund til.
Greit. Jeg drar dit og sørger for at alt er som det skal.
-Og at gjestene blir godt traktert. -Vent, pappa!
Dere er alltid sene til våre fester. Din mor var sen til bryllupet vårt.
Du ligner henne mer for hver dag som går.
Vet du, pappa... Enkelte dager, når jeg åpner butikken...
Jeg vet at det høres dumt ut, men da føles det som om hun er der.
Det er ikke det minste dumt. Hun ga alt for denne butikken.
Jeg skynder meg, før grillribba tar slutt!
-Fem minutter til! -Det sa du for fem minutter siden!
-Hva snakket du og pappa om? -Om at vi holder på å vokse opp.
CUMBERLAND MANOR AKTIVT GAMLEHJEM
-Hvilken av dem skal jeg velge? -Du burde ha valgt for en time siden.
-Kom igjen. Hvilken? -Den til høyre. Skynd deg, takk!
Hva i...?
-Klar! Hva synes du? -Det må jeg si...
-Pappa har rett. Du ligner på mamma. -Få meg ikke til å begynne å gråte.
Nå drar vi.
-Tror du at det blir regn? -Nei da.
-Du sa at det ikke ville regne! -Jeg vet det. Stopp litt.
Jeg vil at du skal vite-
-at jeg støtter deg hva du enn velger å gjøre med livet ditt. Pappa også.
Takk, Jo.
-Det er din feil at jeg er sen. -Inn med deg!
-Kos deg. -Takk, Jo.
Du kom, mrs Hays! Takk for at du kom.
-Hei, pappa, Carol og Bob. -Nå kommer du.
-Liker Sofi dekoren? -Ja. Takk for alt dere har ordnet.
Det var en fornøyelse. Du er fin i kveld. Det er du også.
Du også. Og takk for hjelpen. Det var veldig...hjelpsomt av deg.
-Et nydelig ribbesmørbrød til deg. -Takk, Bob.
-Det er hyggelig å treffe alle. -Jeg har ikke moret meg på lenge.
Så lenge butikken består, kommer vi til å fortsette med sånt som dette.
-Hva er det, pappa? -Jeg håper at du unnskylder oss.
-Hva handler dette om? -Jeg vil ikke gjøre deg opprørt...
-Hva har skjedd? -Vi venter en spesiell gjest i kveld.
-En spesiell gjest? -Blake...? Jøss, det er Blake!
-Jo! Blake er her. Når kom du hit? -Nå nettopp.
Kom her.
Skal du flytte tilbake? Si at du skal det.
-Hyggelig å hilse på deg. Og uventet. -I like måte. Men først dette...
Gratulerer med dagen, Sof.
Men vent... Hvordan visste du at jeg trenger en ny pc-veske?
Det er akkurat en sånn jeg trenger! Tusen takk, Blake.
-Får jeg vise den til vennene mine? -Klart det.
Hva har dere to kokt sammen, egentlig?
-Vet hun ikke at...? -Vet hun ikke hva da?
-Det lange eller korte svaret? -Velg selv.
Det lange svaret. Hva han gjør i byen, tar vi når vi har noe å drikke.
Det kan jeg ordne. Et øyeblikk.
Men hva han gjør her i kveld, kan jeg svare på i korthet.
Han var en stor del av Sofis liv som barn og hører hjemme her.
Jeg lover å fortelle alt seinere. Gå og snakk med ham. Kom igjen.
-Så... Hallo. -Hei.
-Jeg trodde at du visste det. -Ja, hvorfor skulle jeg være sint?
Selv om jeg har rett til å være det. Du skulle ha kommet for ti år siden.
-Du skulle jo flytte til Brooklyn. -Trodde du på det...?
-Ja, det gjorde jeg. -Nå valser du inn her og...
-Jeg "valser" ikke. -Med en helt latterlig dress.
-Den er dyr. -Uten den minste forklaring!
Jeg har en forklaring.
Det var på tide.
-For i kveld, altså. Og for NYU. -Det tror jeg sikkert at du har.
Jeg har ikke øvd på å valse inn.
Du liker dressen. Det gjør du.
-Si at den er fin. -Greit, greit. Dette er helt sprøtt.
-Skal vi begynne om igjen? -Greit.
Vel...? Hvordan har du hatt det?
Jeg har konsulentfirma i Brooklyn og føler meg fortsatt hjemme her.
-Og du? -Jeg dro aldri herfra.
Det synes å ha gått bra.
Hvor mye lengter du etter et av Bobs ribbesmørbrød akkurat nå?
-Ganske mye. -Skal vi gå bort til ham? Ok.
-Det er ikke sant! -Jeg måtte jage deg ut på åkeren.
-Hæ?! Det var jeg som jaktet på deg! -Aldri i livet.
-Takk for vesken. Jeg elsker den. -Du får nok bruk for den.
Jeg kan ikke fatte at du er her. Hvordan er det å bo midt i smørøyet?
-Brooklyn er ikke midt i smørøyet. -Men det er kult å bo der, hva?
Kanskje det, men jeg liker fortsatt alt her.
Men de har mye god mat der også. Asiatisk fusjonsmat.
-Det fins et fint sted i Astoria. -Mener du virkelig det?
-Skaper all støyen søvnproblemer? -Nå holder det med spørsmål.
Ett til. Stemmer det at butikker og annet aldri stenger?
De stenger, men veldig sent. Klokken fire om morgenen.
Så innmari kult!
Legg til meg som venn, slik at jeg kan følge dine eventyr.
-Er det den der? -Ja, det er meg.
-Sånn. -Fint.
-Sender du en venneforespørsel? -Hun er ikke ute på sosiale medier.
-Hun bruker aldri kontoen sin. -Det har jeg merket.
Hva skal det bety?
Du svarte aldri på venneforespørselen min.
Jeg synes at man skal treffe vennene sine ansikt til ansikt.
Hvordan holder du da kontakten med alle venner?
Med tilstelninger som denne. Jeg inviterer folk hit, og så prater vi.
-Hvordan inviterer du dem inn? -Når jeg treffer dem, med egne ord.
Hvilket tiår lever du i?
-Nå er vi venner. Takk. -Herlig! Der ser du.
Hun er herlig. Hun kommer til å elske storbyen.
Vi er ikke sikre på hvordan det blir. Hvilken skole hun skal gå på, altså.
Hun må begynne inne i byen. Det er der hun hører hjemme.
Du har vært her i fire minutter, men vet allerede hvor Sofi hører hjemme?
-Det merker vi, begge to. -Sier du til meg hva jeg skal mene?
-Nei, jeg prøver bare å forklare... -Forklar gjerne hva jeg skal mene.
Enkelte liker småbyer, mens andre bare vil vekk derfra.
Noen tror at de vet hva som er best for andre, men gjør det faktisk ikke.
-Jeg vet det nok en del om sånt. -Slik snakker en sann besserwisser.
Jeg kan faktisk vite mer enn deg.
Jeg pleier ofte å tenke på hvor mye jeg savner Blake og egoet hans.
Nei vent, det tenker jeg aldri. Hva gjør du overhodet her?
-Det vet jeg ikke. -Vet du ikke...?
Jeg vet ikke hva du hadde for baktanke med å komme hit,-
-men din holdning har ikke forandret seg, og da gjør ikke jeg det heller.
Se på pappa, Jo! Prøv å puste, pappa.
-Skynd deg hit, Jo! Pappa! -Hva er det som har skjedd?
Ring etter ambulanse, Blake! Det er ingen fare, vi er her.
Hva er det som skjer?
Ingen fare. Han føler seg bedre. Det var mest et varselsignal.
Han må bare ta bedre vare på seg selv framover.
Er han fortsatt våken? Jeg går inn til ham.
-Går det bra med deg? -Ja.
Takk for at du ble med Sofi.
Hvordan går det med ham på ordentlig?
Han må bare unngå stress og bli hjemme fra jobben.
Bortsett fra det er det ingen fare.
Ting må forandres her. Det er grunnen til at jeg er her.
Vet du hva, Blake...? Jeg er ikke kjempeglad for å ha deg her.
-Det var ikke meningen å... -Takk, men du bør nok gå nå.
Jeg besøker mine gamle yndlings- steder i morgen, hvis du vil snakke.
Hei, pappa. Jeg tok med noe å mumse på.
Det er visst bare sånt som dette jeg får "mumse" på fra og med nå.
-Har Sofi gått og lagt seg? -Ja.
Det ble en lang natt, som du skjønner.
-Jeg fant denne der nede. -Det er ingenting å bekymre seg om.
Jeg bare leste litt om det.
Jeg vet hvor mye butikken betyr for deg og alle andre her.
Jeg må redde den. Jeg kan ikke pensjonere meg nå.
Regningene må betales snart. Akter du å ta av sparepengene dine?
Det som skjedde i dag, var et varselsignal.
Jeg innså at jeg må hjelpe til så godt det går.
Jeg har en løsning på gang, pappa. Jeg har snakket med leverandørene.
Sparepengene skal du beholde. Du skal ikke ofre dem for dette.
Det er sånn det funker i en familie. Man ofrer det man trenger.
-Det er altså derfor Blake er her? -Unnskyld, jeg skulle sagt det.
Han arbeider med å redde foretak. Vi trenger ham.
Vi trenger ham ikke, pappa. Vi kan løse dette på egen hånd.
Da din mor fikk den kloke ideen om å åpne butikk, kalte jeg henne gal.
Men hun ønsket å slå røtter her i lokalsamfunnet.
Hun ville få kontakt med innbyggerne, ville hjelpe dem.
Jeg må prøve å redde butikken. Det ville hun ønsket.
-Hvis Blake kan hjelpe oss... -Han tenker bare på seg selv, pappa.
-Når traff vi ham sist? -I din mors begravelse.
-Hva...? -Du så det ikke, men han var der.
Jeg vet ikke hvorfor han ikke snakket med deg, men han var der.
Han brydde seg tilstrekkelig til å komme.
Han bryr seg om oss. La ham hjelpe til.
-Hørte du det? -Du klarer ikke dette på egen hånd.
-Det må jeg ikke. Pappa... -...kan ikke jobbe på en stund.
Du trenger hjelp. Hvis du vil, kan jeg utsette studiene ved Hopewell.
-Hva skjedde med Iowa? -Jeg søkte bare dit for moro skyld.
Vent. Du trenger ikke å bestemme deg ennå.
Det er sånt familier gjør. Oppofrelser.
Jeg tenkte vel at du var her. Beklager at jeg var utrivelig i går.
Det ble for mye. Du var der, pappa ble syk, Sofi vokser opp...
-Husker du forrige gang vi var her? -Ja, morgenen før uteksamineringen.
-Det var...jeg som flyktet. -Da jeg snudde meg, var du borte.
Men jeg visste at du skulle gå hit.
Jeg fryktet at det var min siste sjanse til å... Jeg vet ikke.
-Duke ba meg komme hit, Jo. -Han har fortalt det.
Hvorfor ga du deg ikke til kjenne i mammas begravelse?
Det var meningen, men da jeg så deg...
Du prøvde å være sterk for din far og Sofi.
Vi hadde ikke snakket på flere år. Du trengte ikke mer å tenke på.
Jeg skal være ærlig, Jo. Jeg må kanskje dra om noen dager.
Hvis jeg får en jobb jeg har søkt på, returnerer jeg til New York.
-Det høres hyggelig ut. -Ja.
Kanskje det. Det har manglet noe i livet mitt en stund.
Jeg har prøvd alle tenkelige ting, men ingenting har fungert.
Jeg tror at det ville vært bra for meg å få hjelpe deg med butikken.
Fint at det i hvert fall blir bra for én av oss.
Ok, vi sier det, da. Du kan få hjelpe oss med butikken.
-Men jeg har mine regler. -Du bestemmer og har det siste ordet.
-Fint at du har styr på reglene. -Du liker ikke forandring, men...
-Begynner du med et "men"? -Lov meg å ikke være forutinntatt.
Da ses vi i morgen tidlig i butikken.
Jeg er glad for at du kom. Det føles godt å vite at du bryr deg om oss.
I morgen tidlig, presis klokka sju. Kom kl. 7.02, og du får sparken.
-Aldri i livet om vi gjør det! -Vi må ty til drastiske tiltak.
Drastisk kan jeg takle. Omstrukturer handelen hvis du vil,-
-og bytt gjerne leverandører, men endre ikke husets konstruksjon!
-Jeg vil bare skifte ut vinduene. -Det er ikke noe galt med vinduene.
-Ser du ikke hvor gamle de er? -De er vakre.
De lekker som en sil. Dere taper penger på deres foreldede bygning.
-Hvis vi bytter til effektive... -Og stygge!
Jeg har allerede påpekt at profitten er viktig, men varierer.
-Utgifter kan man kontrollere. -Jeg skjønner det.
-Hvorfor sier du da imot? -Visse ting kan ikke forandres!
Du må våge å gå ut av komfortsonen iblant, Jo.
Det er bedre å endre til noe du kan like nå,-
-enn å tvinges til å endre til noe du definitivt hater seinere.
Slipp akkurat dette.
Ok, da.
-Hva med å flytte godteriet? -Nei, det går ikke.
Hvorfor ikke? Lavprisvarer tjener man kun på ved store volumer.
De skal stå ved kassa for å utnytte kundens ønske om impulskjøp.
Tro meg, det er ingen god idé. Hører du deg selv? "Utnytte kunden"!
Det er ikke sånn jeg mener. Du hører ikke på meg.
-Dere selger ti ulike typer penner. -Fine penner.
Hvor mange har dere solgt? Dere har for mange alternativer.
-Kundene vil ha alternativer. -Nei, de kjøper det som fins.
Ellers blir de overveldet.
Det har du selvsagt lest i en bok, men det funker ikke sånn.
-Du er den mest sta... -Vi har faktisk solgt penner!
-Er jeg sta, din besserwisser?! -Du sier nei til alt jeg...
Jeg setter det opp på din regning!
-Var det der ms Hays? -Jepp.
-Hun ser pigg ut for alderen. -Ja, det gjør hun.
Hun kommer hit hver eneste dag.
Hun åpner døra, tar sitt favorittgodteri og går av gårde.
Det er høydepunktet på dagen hennes.
Men du vil at jeg skal tvinge henne til å gå gjennom hele rommet-
-bare fordi du skal kunne... Hva sa du nå igjen?
Jo! Sånn at jeg kan utnytte kundens tendens til impulskjøp.
Enkelte teorier må muligens justeres for denne byen.
Ja!
Vi er ikke noe storkonsern som må tilfredsstille aksjeeiere.
Vi svarer overfor slike som henne, og Carol, som trenger plantenæring,-
-og Henry, som bruker en fiskekrok som bare vi selger.
Er det dumt av oss å ta inn slikt? Det er klart det er det.
Men hvem skal ellers ta hånd om byens innbyggere?
Hvem skal gi dem det de trenger? Hva skjer hvis vi slutter med det?
Dere går med overskudd. Vent, Jo! Du har ikke feil.
-Betyr det at jeg har rett? -Nei, for jeg har heller ikke feil.
Dere klarer dere i noen måneder til med gamle metoder,-
-men dere må kompromisse hvis dere skal greie dere lengre enn det.
-Ok, vi får kompromisse. -Det sved å måtte si, eller hva?
-Ja, litt. -Jeg merket det.
Ok, men vet du hva? Man tenker bedre på full mage.
Det høres bra ut.
-Jakken min. -Tenk raskt.
-Du spanderer. -Vi tar stein, saks og papir om det.
"Firmaomstruktureringskonsulent". Kom du på det selv?
Ja. Etter handelsstudiene fikk jeg en god jobb inne i byen.
Men det føltes ikke riktig. Jeg ville hjelpe folk og startet eget firma.
-Det går kjempebra, men... -Men det er noe som mangler?
Nettopp. Jeg mener, jeg elsker det jeg holder på med...
-Men iblant så... Er det der...? -Pappa!
Hva søren driver du med, pappa? Du får ikke spise sånt.
Jeg er her for selskapets...og duftenes skyld.
Fint. Unnskyld, jeg trodde...
Jeg vet det, men jeg tenker på helsa mi. Hva gjør dere her?
-Blake trenger litt ordentlig mat. -Ja. Jeg stiller meg i køen.
-Hvordan går det med butikken? -Bra. Du skal bare hvile, pappa.
-Går det bra med Blake? -Ja, han prøver virkelig.
Det føles godt, nesten som før han flyttet.
Ok, i så fall bør vi nok gi oss av.
-Jeg begynner å føle meg trøtt. -Hæ...?
-Er du ferdig, Sof? -Gi meg et minutt til.
-Jeg har pommes frites igjen! -Jeg starter bilen så lenge.
Vi må snakke mer om universitetet i Iowa.
Har ikke det et av landets beste skrivekurs?
Jeg fokuserer på å hjelpe pappa. Skolen kan jeg tenke på siden.
-Hun har ikke bestemt skole ennå. -Sofi! Kommer du?
-Ja, jeg må gå. -Ok, vi ses senere.
-Hva handlet det der om? -Først skal jeg spise smørbrødet.
Takk, Bob! Du har gjort det igjen. Hva gjør du?
Sprinkleranlegget startet. Prøvene ble våte. Vi måtte ta dem om igjen.
Rektor spurte hva du hadde gjort. "Jeg elsker når planer går i lås."
-Vi hadde mye moro på high school. -Ja, det er sant.
Har du noensinne lurt på...? Blås i det. Det er...
-Lurt på hva da? -Ingenting.
-Har du noen gang lurt på? -Ja. Hele tiden.
På hva som hadde skjedd hvis du hadde gått på det toget.
Hvorfor sa du ikke at du ikke ville komme?
Jeg...
Jeg prøvde. Men...du vet.
Beklager at jeg ikke ringte da din mor ble syk. Jeg ville, men...
Jeg trodde at du ikke ville vite av meg.
Det hadde vært fint å høre fra deg.
Det første året var verst. Og årene som fulgte var ikke stort bedre.
Jeg flyttet til pappa og Sofi for å kunne se til dem.
Så ble jeg værende. Jeg tar hånd om butikken...og dem.
Du tok over din mors rolle på en strålende måte.
Du skal vite at det var mamma som innredet butikken helt selv.
Hvis vi endrer alt, hva er da igjen av henne?
Fins det noe der du ikke liker?
-Skiltet. Jeg har aldri likt det. -Ikke jeg heller.
-Vi gjør som du sa. -Hva mener du?
Kompromiss.
-Avtale. -Ja.
-Jeg gjør det nok ikke riktig. -Jo da. Når det er tørt, kan vi male.
Et bra kompromiss. Du beholder vinduene, men slipper høye utgifter.
-Er vi flinke til å samarbeide? -Ja, og husk gjerne det nå.
Det jeg skal si, er bare positivt. Vi har gjort i stand på hyllene-
-og fått et tomt hjørne på kjøpet. Det må brukes.
-Hallo? -Her borte, Carol.
-Så fint at dere bytter farge. -Hva var galt med den andre?
Den var kjedelig. Er dette den nye fargen?
-Er Duke her? -Nei, han hviler. Men jeg skal hilse.
-Jeg legger pengene på... -Ok. Ha det, Carol.
Fargen er fin. Den passer til alt. I denne byen har alle en mening.
-Hva sa du nå nettopp? -At den passer til alt.
Nei, om at Carol hadde en mening.
Tenk om... Alle har sin egen mening om butikken.
Hvorfor ikke spørre dem hvordan vi kan gjøre butikken bedre?
Bruke dem som fokusgruppe? Det er en god idé.
Vi må samle inn opplysninger om hva de mener. Derved...
-Hva skal du gjøre? -Ringe rundt. Vi må utnytte tida.
Vent litt... Du akter altså å ringe byens innbyggere-
-midt på dagen for ikke å kaste bort tid.
Ja!
Jeg tror ikke at du virkelig forstår.
Jeg har gått på handelsskole. Du tror vel at jeg er mosegrodd,-
-men jeg vet nok mer enn du tror, kanskje til og med mer enn deg.
-Greit nok. Jeg skal hjelpe deg. -Gjerne det.
Her får du mrs Hays nummer. Det blir sikkert en kort samtale.
Bra. Jeg skal bruke disse metodene jeg lærte på skolen.
Der ser man.
Hei, ms Hays. Det er Blake Harris fra Daisy Hills.
Jeg lurer på om... Waylon sønn, ja. Jeg lurer på om du...
I Brooklyn. Nei, tannreguleringen ble fjernet for lenge siden.
Jeg undr... Nei, jeg kalles ikke det lenger.
Nei, jeg har ikke møtt Jonathan. Jeg kom nettopp tilbake.
Takk, ms Hays. Det var hyggelig å snakke med deg.
Ok...jepp... Vi sier det. Ha det.
Hvordan går det med mrs Hays?
Bare bra. Hennes nye oppskrift på eplepai slår godt an.
Det tok jo bare to timer. Hvor mange trengs i fokusgruppa vår?
Ikke tving meg til å gjenta det der.
Korte samtaler med folk man ikke har snakket med på lenge, fins ikke.
Det var det jeg prøvde å si da du nevnte din flotte utdanning.
Jeg fortjente det der. Men en fokusgruppe er en god idé.
Holder det å sende sms til folk, eller hva gjør vi?
Tror du virkelig at kundene kan hjelpe oss til suksess?
Jeg er helt sikker på det.
Ok. I morgen gjør vi det vi burde ha gjort allerede i dag.
Hei, Bob.
-Deler Bob fortsatt ut avisen? -Ikke alle vil ha forandring, Blake.
-Trærne ødelegger fortauet. -Ja, jeg vet det.
-Er du blitt bedt om å ta det ned? -Ja, det er jeg.
La meg gjette. Du sa at det ikke går, ettersom mora di elsket det treet.
Det beholder jeg for meg selv.
-Er du klar? -Jeg gleder meg.
-Vet du hvordan vi skal gå til verks? -Å snakke med kunder var min idé.
Ja, men jeg håper at vi får de svarene vi leter etter.
Hva synes kjæresten din om at du skal detaljstyre alt?
-Lurer du på om jeg har kjæreste? -Nei, jeg småprater bare.
Kjæresten din hater vel å småprate. Nei, vent...du har ingen kjæreste.
Du vet ikke om jeg har noen kjæreste.
Jeg har snakket med ms Hays. Det er ingenting jeg ikke vet om byen.
Du svarte ikke på spørsmålet.
Hvis jeg hadde hatt kjæreste, ville hun elsket at jeg er så nøye.
-"Nøye!" -Nettopp.
"Hvis jeg hadde hatt kjæreste..."
Tror du virkelig at folk har tid til å snakke med oss ansikt til ansikt?
Jeg kan ha utelatt en viktig detalj.
-Vi skal jobbe, hva? -Du ville møtes ansikt til ansikt.
Ja. Jo mer vi hjelper dem, desto mer hjelper de oss.
-Hei på dere. -Vi er vel ikke sene, Henry?
Nei, dere kommer tidsnok. Følg med.
Det har vært tøft en ganske god stund. Arbeidet tar lengre tid.
-Alt går saktere med årene. -Der sa du et sant ord.
Du står alltid og spikker, Henry. Har du noen ferdige gjenstander?
Faktum er... Her.
-Denne er helt fantastisk! -Liker du den?
Spøker du? Se på det håndverket. Du er en kunstner, Henry.
-Kom og se på dette, Blake! -Jeg skal bare bli ferdig her.
Man kan fjerne mannen fra landet, men ikke omvendt.
-Hva gjelder det? -Se på dette.
-Hva er dette? -Henrys hobby.
-Er det sant? -Dere bør nok bli med til låven.
Wow! Henry, dette...
-Utrolig! Har du laget alle disse? -Noe skal man gjøre på fritida.
-Har du hørt om internett? -Jeg er multitasker.
Takk for at vi fikk snakke med deg.
Ikke dra ennå. Jeg har masse igjen for Blake å gjøre.
-Det får vi ta neste gang. -Vi skal treffe Carol.
Fint å se dere sammen igjen. Kom snart tilbake.
-Nei... -Vi er ikke...
-Skal vi...? -Ja.
Der er hun.
-Hei, Carol. Unnskyld at vi er sene. -Ingen fare.
Hyggelig å hilse på deg!
Det blir sånn iblant.
-Nå, hva synes du? -Du burde hjelpe meg her oftere.
-Skal den sitte sånn? -Her passer du virkelig inn.
Bra jobbet, Blake. Du har virkelig grønne fingrer.
Vi har faktisk mange grøntområder i Brooklyn. Bikuber...og yoga.
Bier i storbyen? Har dere ikke nok med problemer?
Jeg har aldri sett vakrere blomster. Hvordan greier du det?
Det er som med alt annet. Jo mer man satser, desto bedre resultat.
Særlig med Jos hjelp. Du gjorde rett, som kom tilbake for henne.
Så fint at dere er et par igjen. Vil dere ha en kopp te?
-Nei, vi er ikke... -Jeg har massevis av te.
Hvordan har Duke det? Vil han ha besøk?
-Vet ms Hays at vi kommer? -Hun vil ha hjelp med noen plater.
Herlig.
Ikke gå ned, for Ms Hays sa nettopp at hun ikke rakk å fortelle alt-
-om fetteren sin på telefonen her forleden.
-Hun tror vel ikke at vi er et par? -Jo, det gjør hun så absolutt.
Hun sa faktisk at jeg skulle komme opp og gjøre deg selskap-
-mens du organiserer platene hennes.
Man forbauses virkelig over hvor enorm platesamlingen er.
Jazz, storband, klassisk rock, disko, barnepop...
Er det sant...? Jeg elsker denne plata!
-Ja da...! -Nei, det blir altfor mye.
-Den ble spilt på avslutningsballet. -Det husker jeg, faktisk.
-Kan du fortsatt den greia? -Hvilken greie? Jaså, den greia.
-Skal vi...? -Ja.
-Jeg tror at vi er ferdige for i dag. -Greit.
Jeg fortsetter å organisere her mens du...fortsetter med...
-Å sitte ved pc-en er ingenting. -Du trenger bare en god natts søvn.
Jeg er ikke trøtt. Eller jo. Men jeg er også fornøyd.
Da jeg flyttet til Brooklyn, trodde jeg ikke jeg skulle savne småbylivet.
Træler på hendene, jobbe i regn, lukten av fersk gjødsel...
Det man har tatt for gitt, er også det man savner mest.
-Har du savnet fersk gjødsel mest? -Ikke like mye som en del annet.
Det har vært en kjempefin dag, Blake. Vi ses i morgen.
-Ok. Ha det. -Ha det.
Jeg har en greie på formiddagen, så vi får møtes på ettermiddagen.
-Blake Harris. -Det er 5 Burroughs Consulting.
Det siste intervjuet skjer i morgen. Vi ser frem til samtalen vår.
Flott.
-Hvor er pappa? -I senga. Jeg jobber på en artikkel.
-Hva handler den om? -Jeg vet ikke helt. Om byen vår.
-Får jeg lese? -Ja, når den er ferdig.
-Hvordan var din dag? Du virker glad. -Jeg er ikke gladere enn vanlig.
Er dette vesken du fikk av Blake? Den er virkelig fin.
-Han visste visst hva jeg trengte. -Han er flink til sånt.
-Hva er dette? -Mitt refuseringsbrev til Iowa.
Refuseringsbrev? Jeg trodde at du skulle tenke over det.
Ja, og jeg kan ikke forlate dere. Du forlot ikke mamma.
Jeg ble ikke for mors skyld. Jeg ble værende for min egen.
Enkelte føler seg best ved å forlate sin hjemby, andre ikke.
Du skal gjøre det som passer deg.
-Forresten...er du sulten? -Ja.
Jeg er skrubbsulten. Bli med.
Jeg satte på platespilleren. Det var en låt fra skoleballet vårt.
-Så jeg begynte å digge... -Så søtt at dere begynte å danse!
Det var veldig hyggelig.
Vær så god, mine damer. Det er de siste, dere kom i grevens tid.
Det ser kjempegodt ut. Kan du ikke ta en pause og sette deg hos oss?
Jo, det kan jeg gjøre. Hva skjer?
Jeg lurer på om du vil være med i Daisy Hills' fokusgruppe.
-Om jeg vil! -Fint. Kjempefint.
-Får jeg stille noen spørsmål? -Klart det.
-Mangelen på plass er slitsomt. -Du må finne en ny plass hver dag.
Iblant har jeg flaks og får lov, andre ganger går det ikke like bra-
-og jeg får vente. Men det er egentlig ingen problemer.
Hvorfor gjør du deg det bryderiet?
Fordi jeg elsker å lage mat til folk, Jo.
Hva skulle jeg ellers gjøre?
Men jeg ville gjort hva som helst for å ha en fast plass å være på.
Jeg skulle fått hvilken plass som helst til å fungere for meg.
Vent, vent...! Jeg er lei for det, Sof.
-Lukk øynene og sett den ned der. -Hva er det som foregår?
I går kveld var jeg og Sofi utsultet etter at du hadde sluppet av meg.
-Så vi dro til Bob. -Jaså, han hadde fortsatt åpent?
Nettopp, siden han aldri vet hvor han kan stå dagen etter.
-Dere kan tjene på et samarbeid. -Det er ingen dum idé.
-Flaks at jeg kom på det først. -Du er et geni!
-Si det slik at alle hører det. -Hun er et geni.
Nettopp. Bob bruker bussen sin som kjøkken.
Jeg tenkte at vi kunne sette en del varer her borte,-
-og kanskje stille bord og stoler der borte.
-At Bob er her støtt, vinner alle på. -Jeg elsker ideen! Fantastisk.
-Ble han forbauset? -Ja, det er klart.
Vi må legge opp et bilde. Du skal også være med.
-Er dere klare? -Bobs ribs på butikken i Daisy Hills!
Kom og spis!
Det blir bra. Merk meg, sånn at jeg kan dele den.
-Hva skriver vi? "#landliv"? -"#Bob'sRibstand".
Vil dere ikke nyte dette i det virkelige livet?
-Jeg har tenkt å starte butikkonto. -Det er en kjempegod idé.
Hvorfor ikke bli helt virtuelle? Hvem trenger menneskelig kontakt?
Kan man få dine smørbrød via sosiale medier, Bob?
-Det blir bra. Et skritt om gangen. -"#Bob'sBurgers-på-sosial-media"?
Det ser kjempefint ut, Jo. Skal Bob være her denne uka?
-Nei, han skal være her permanent. -Akkurat her.
-Det forenkler ting. -Det er poenget.
Fortell nyheten til andre. Sånn funket det før sosiale medier.
-Hva gjelder det? Vil du ha noe? -Nei, jeg har en ting til dere begge.
Jeg vil gi dere denne, som takk for hjelpen her forleden.
Jøss! Den er kjempefin. Men vi kan ikke ta imot den.
Joda. De er morsomme å lage, men enda morsommere å gi bort.
Hvorfor har vi ikke tenkt på det?
-Vi kan selge trearbeidene her. -Ja!
-Selge mine trearbeider? -Dine vakre trearbeider.
-Hvem vil kjøpe dem? -Jeg ville utvilsomt gjort det.
-Hun vil bare være høflig. -Nei, denne er faktisk kjempefin.
-Jeg viser den til Bob. -Vi liker den, alle sammen.
Du snakket selv nettopp om hvor godt du liker å gi dem bort.
Gi folk sjansen til å eie sin egen.
-Hvordan ville det...? -Hva sier du til dette?
Når vi selger noe, får du 60 % og du får 40 %.
-Hvis det låter rettferdig? -Det mest rettferdige er 50-50.
-Da er vi kompanjonger, Henry. -Takk.
Jøss, dette er...
-Det er mange flinke her i byen. -Jeg vet det.
Sett mrs Hays' plater der borte. Takk skal du ha.
-Kan jeg stille denne mot...? -Ja, selvsagt.
-Trodde du at jeg skulle bli tverr? -Du håndterer dette svært bra.
For to uker siden hadde jeg flippet ut, men i dag er jeg...
-Kan jeg ta noen av disse? -Ta hva du trenger, Carol.
Jeg er veldig stolt av deg.
Enkelte elsker hva de vet, og andre vet hva de elsker.
Vet man hvem av dem man er, kan man gjøre noe med det.
Vi skal ikke forandre butikken, men bare finne dens røtter.
Det verste er over. Neste steg blir rolig og...
-Får jeg endre litt på hyllene? -Ja da, Carol.
Det skal nok gå som en dans heretter.
-Jeg hjelper Carol. -Det er en god idé.
-Det blir bra når monteren er klar. -Men hva er designer-cupcakes?
De har ulik farge og topping. Hun baker dem selv.
-De er altså vanlige cupcakes? -Nei, de er ikke vanlige, pappa.
-Vi selger visst designer-cupcakes. -Butikken er blitt som ny, pappa.
Du har skapt noe godt her, Jo.
Moren din ville vært kjempestolt.
-Nå begynner jeg snart å gråte. -Jeg sier det likevel.
Jeg er veldig stolt.
Takk.
Vi har endret én ting til.
Har du gjort dette?
Henry spurte om vi trengte nytt skilt og jeg hadde visst hørt noe om det.
Det var jeg som sa det.
Det er perfekt. Jeg elsker det.
Hva er dette?
Det viser seg at du ikke trenger å sage ned treet.
Man bygger fortauet rundt det. Det kan imidlertid ta en stund.
-Hva er det? -Når ordnet du dette?
Jeg var som sagt opptatt i går.
Liker du det?
Det er helt fantastisk.
Vil du gynge?
-Du har gjort et fantastisk arbeid. -Det har vi begge to.
Jeg var tvilende til deg i starten, men du har virkelig hjulpet oss.
-Det vil jeg takke deg for. -Vær så god.
Hva er det?
Hvorfor ba du meg ikke bli værende her?
"Hvis du elsker noe, la det gå."
Jeg var nødt til å la deg gå, Blake.
Jeg visste hele tida at jeg ønsket å bli i Daisy Hills.
Det var det beste for meg, men ikke for deg.
Jeg skulle ønske at vi kunne fortsatt å være sammen.
Jeg tenker ofte på...
...hva som kunne ha skjedd hvis jeg hadde blitt med deg til NYU.
Men jeg vil ikke tenke på hva som hadde skjedd hvis jeg ba deg bli.
Det ville endt med at du hadde angret hele livet.
I New York tenkte jeg mye på hvem jeg var og hva jeg holdt på med.
Det gjør jeg nok fortsatt.
Men det jeg søkte, fantes ikke i New York.
Du har rett. Jeg ville angret hvis jeg hadde blitt værende her.
-Jeg skal nok gå. -Du...
Jeg skulle ha gjort dette for lenge siden.
Vi ses i morgen.
God natt.
-Du har helt klart klint med Blake. -Hæ? Nei, jeg...
-Hvordan det? Så du oss? -Hva sa du? Jeg spøkte bare!
-Fortell meg alt! -Hvorfor er du fortsatt oppe?
Jeg prøver å avslutte artikkelen. Fortell nå, vær så snill!
Ok, jeg...forteller deg det om fem år. God natt!
Vent! Jeg har et spørsmål om artikkelen.
Jeg har tenkt. Har vi overhodet en markedsføringsplan?
-Hva mener du? -Mange er involvert i butikken.
Men hvordan får folk fra andre byer vite at vi eksisterer?
Det skal vi diskutere på det møtet jeg nettopp booket for i morgen.
-God natt. -Ok, god natt.
Gammeldags? En reklameplakat funket på fars tid. Og farfars.
Hører du ikke at det låter gammeldags?
Jeg sier bare to ord: viral markedsføring.
Det er en kjempegod idé, men sånt kan ikke tvinges fram.
-Hva med at vi kjøper...? -Stopp en hal. Vi har bare $500.
-Eller, $475. Hva får vi for det? -Et stort skilt på vei 163.
Vi lokker folk hit fra hovedveien.
-Kan vi få et skilt for under $500? -Snakk med Brad.
Reklameplakatfyren... Hva søren. Heng på, Sof.
-Holder dere et øye med butikken? -Det ordner vi.
Jeg må ta denne.
-Det er Blake Harris. -Vi vil tilby deleierskap i 5B.
-Gode nyheter. -Du begynner i morgen tidlig.
-Så snart? -Du skal få møte styret.
-Flott. Jeg ringer senere. -Det høres bra ut. Ha det.
-Alt i orden? -Jeg fikk jobben.
-Jeg skal være i New York i morgen. -Det høres ut som en god mulighet.
Det er det. Men det er nifst å måtte ta de store beslutningene, eller hva?
Ja, det er sant. Man får bare velge det ene eller det andre.
Livet er fylt av valg. Man vet aldri hva som er riktig.
Men hvis man er sann mot seg selv, blir det aldri feil.
Du har rett. Jeg får gjøre det som trengs.
-Har du sett mobilen min, pappa? -Nei, det har jeg ikke.
Er...? Hvor tok Blake veien?
Han har fått jobben. De vil at han skal begynne i morgen.
Jeg er fryktelig lei for det, Jo.
Det trenger du ikke være. Han har fått drømmejobben sin.
Jeg skulle bare ønske at han hadde tatt farvel.
Han oppsøker deg nok før han drar.
Vil ikke det smerte bare enda mer?
Hvorfor skaffer vi ingen reklameplakat?
Tenk om vi har gått for langt. Det var kanskje bedre for alle tidligere.
For alle, eller for deg?
-Vil du studere i Iowa, Sof? -Det blir nok bra med Hopewell U.
Men Iowa har den beste skrivelinjen, eller hva?
Ja, men det spiller ingen rolle. Det er greit.
Det er som følger, Sof...
Hvis du ikke følger hjertet ditt, våkner du kanskje opp en dag...
...og ønsker at du hadde gjort det. Da kan det allerede være for sent.
Du og pappa er også i hjertet mitt.
Pappa og jeg vil ditt beste. Vi klarer oss bra uansett.
-Det er sent. Kan vi dra hjem? -Ja.
-Gå i forveien, så kommer jeg. -Greit.
-Jeg går og legger meg, Sof. -Jeg skal avslutte artikkelen min.
Kan jeg få vite hva den handler om?
Om det du snakket om. Livet, beslutninger, alt sånt...
Jeg gleder meg til å lese den.
Hvor er Blake, forresten? Jeg har ikke sett ham på en stund.
-Han har dratt tilbake til New York. -Hæ? Uten å ta farvel?
God natt, Sof.
"For tre tiår siden oppfylte mamma en drøm hun hadde hatt lenge."
"Med fars hjelp skapte hun og drev Daisy Hills-butikken,"-
-"en nærbutikk der byens innbyggere ble samlet for handel og samkvem."
"Min søster og jeg så hvordan mor ga butikken og kunder sin kjærlighet."
"Hun lærte oss mye, men viktigst av alt var dette":
"Familien går først, naboer er familie, og alle har helhetsansvar."
"Når noen trenger hjelp, tar alle i et tak."
"Da mamma ble syk og til slutt forlot oss, led hele Daisy Hills."
"Søstera mi har nå trosset smertene i forsøkene på å gjøre forandringer"-
-"og har gitt butikken nytt liv. Jeg hører ennå hennes ord klinge":
"Enkelte elsker hva de vet, mens andre vet hva de elsker."
"Hvis du gir deg tillatelse til å søke, vil du oppdage deg selv"-
-"forhåpentlig i tide til å handle og deretter påbegynne din egen reise."
"Sving gjerne innom vår nye butikk i Daisy Hills."
"Velkommen til vårt andre hjem. I Daisy Hills er alle familie."
Hei, jeg heter Jo.
Jeg ringer på grunn av min søster Sofi Mason.
Det føles rart å snakke til telefonsvareren...
...men kan du ringe meg tilbake i morgen?
Hør her: Sofi er den beste skribenten på hele skrivelinjen.
Hun er... Hun er dyktig!
Hun har takket nei til plassen sin på grunn av meg...
...og pappa...og denne byen.
Dere må nekte hennes avslag og ta imot henne. Tror dere meg ikke?
I så fall...akter jeg å sende...hennes fantastiske...
...utrolige, hjerteskjærende artikkel til deres side...akkurat nå.
Da forstår du. Vær så snill, les den! Hun må gå denne veien.
For min skyld. For alles.
Jeg er sikker på at hvis du leser den, så ringer du tilbake.
Jeg heter, som sagt, Jo Mason.
Telefonnummeret mitt er 555-3721. Mange takk.
Hei, dette er Jo Mason. Jeg har nok oversett en telefon fra...
...universitetet i Iowa? Milde makter! Jo, det var meg.
Jeg ber virkelig om unnskyldning for...
Har du?
Mener du virkelig det?
Jo, jeg mente det. Ja, hun er her...et sted.
Er det ok hvis hun ringer opp? I dag, klart det.
Takk skal du ha. Ha det.
-Har du lagt ut artikkelen min? -Jeg var nødt. Den var perfekt.
-Du forstår ikke hva du har gjort! -Det er du som ikke forstår.
Jeg elsker deg, men jeg gjorde det ikke fordi du er søsteren min.
Du har et utrolig talent.
Teksten din rørte meg til tårer. Jeg var nødt til å legge den ut.
Du må gå i Iowa. Det er best for deg.
Slutt, Jo! Den var ikke engang ferdig, jeg filte ennå på den.
Men nå har to millioner lest en uferdig versjon!
Hæ...? To millioner mennesker?
Du la ut artikkelen på skolens side, i stedet for å sende den til dem.
Den ligger der nå og har blitt viral.
-Da må folk ha likt den. -2,1 millioner, for å være nøyaktig.
Milde makter...! Det forklarer telefonsamtalen.
Hvilken telefonsamtale?
Hvor har du vært? Jeg har ringt i hele natt.
-Hva gjør du her? -Jeg kom hit fordi du ikke svarer.
-Er telefonen din ødelagt? -Nei, men hva skulle jeg si...?
Hvorfor sier du det?
-Pappa sa at du skal dra. -Hæ? Men det spiller ingen rolle...
Nei, men poenget er at hvis du vil dra tilbake til New York,-
-så er det greit, men å høre stemmen din ville gjort meg for trist.
Jeg skal ikke dra til New York, Jo.
Hæ?
Du fikk meg til å innse at det ikke er det jeg vil...eller mangler.
-Det gikk enkelt. -Jeg hadde aldri tenkt å ta jobben.
Kanskje i begynnelsen, men du fikk meg til å innse hva jeg mangler.
Og det er ikke en ny jobb. Det er deg.
Det har alltid vært deg.
Faren din misforsto nok meg, jeg trengte bare å få hit tingene mine.
Jeg akter å flytte til Daisy Hills. Hvis du vil ha meg, selvfølgelig.
Kyss henne noen gang!
Jeg har en sak å vise dere. Vi må stikke.
-Hvor skal vi? -Ta jakka di og følg med.
Kom igjen, nå stikker vi!
-Vi som hadde det så hyggelig. -Det skal vi ha igjen.
Du la altså ut Sofis artikkel. Mange syns at det var kjempebra.
-Ja, vi har... Hva i...? -Nå?
Ser du det jeg ser, Sof?
Hva i all verden skjer?
Alle som er her, har lest artikkelen og vil føle Daisy Hills' fellesskap.
-Dette er helt fantastisk! -Jo, og Sofi! Der er dere.
Folk kjøper det vi produserer her så lenge vi produserer det.
At du puttet inn et "vi" der høres ekstra hyggelig ut.
Det har vært fullt kjør hele morgenen.
Carol har allerede tjent nok til å få plantenæring en hel måned.
Artikkelen din har lokket dem hit. Den var nydelig, jenta mi.
Jeg ante ingenting. Alle tror at de kan skrive, men du er fantastisk!
Du har skrivekunsten nådegave, Sof. Derfor må du flytte til Iowa.
Til universitetet i Iowa?
Unnskyld, pappa. Jeg søkte bare for å se om jeg kunne komme inn.
Jeg skal ikke begynne der.
Jo, det skal du! Se deg rundt. Du har et spesielt talent.
-Se hva tekstene dine kan oppnå. -Du må begynne der!
Hvem skal hjelpe deg og pappa med å drive butikken?
-Blake og jeg har kontroll. -Det kan du være sikker på.
Blake og jeg tar hånd om butikken, pappa kan endelig pensjonere seg,-
-og du får gjøre det som ligger ditt hjerte nærmest.
Det går ikke. Jeg har allerede takket nei til plassen min via brev.
Jeg snakket faktisk med dem i morges...
...og de ser mer enn gjerne bort fra brevet.
Og grunnen til det er åpenbar.
Gjør det, jenta mi.
Jeg må fortelle vennene mine det. Jeg skal flytte til Iowa!
Nå selger vi alt vi har!
-Du er vel klar til middag? -Klart det, Carol.
Hun tilbød seg å lage noe sunt. Jeg må tenke på hva jeg spiser.
Du tror altså at du vil bli værende?
Det bestemte jeg allerede da jeg så deg på Sofis fest.
Tekst: Lars-Kristian Holmsen www.sdimedia.com