Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Fødselsdag
– Far, pass på. – Hysj.
Ole! Stille!
Au!
Hysj.
Er dere klare? Tre, to, en.
I dag er det Bodils fødselsdag hurra hurra hurra
Jeg sa jo de ville komme. Bodil ville stå opp klokken halv syv.
Men jeg sa: "Har man fødselsdag, blir man i sengen."
– Og nå skal vi si familieeden. – Må vi? Jeg er sulten.
Ja, det må vi. Det gjør vi hver gang det er fødselsdag.
Familien først, familien størst, familien svikter ikke!
– For samhold gjør sterk. – Det er det ikke noe som kan stikke!
– Nå skal vi ha frokost. – Det er kringle.
– Bodil. Du vakre, blå elefant. – Grå, far.
Gråblå elefant, da.
Jeg husker tydelig den dagen du kom inn i mitt liv.
Det var på min femårs fødselsdag.
Helt siden da har du vært en stor og viktig del av denne familien.
Så er det Søs.
Kjære Bodil. Da jeg fylte fem, var det min tur til å være moren din.
Jeg hadde deg i armene mine i syv vidunderlige år.
Da skulle du videre til ...
Meg. Bodil, du var min beste venn.
Vi var sammen dag og natt, og du vek aldri fra min side.
– Vi gjorde så mye morsomt. – Hva snakker du om?
– Du var klart mest min. Jeg hu... – Det var hun overhode ikke.
Jeg passet henne når hun var syk. Og fant henne når du glemte henne.
– Hun sov hos meg hver natt. – Det gjorde hun ikke. Typisk deg!
– Hva med deg selv? – Stopp!
Jeg husker at vi gjorde en fin syv–syv–ordning.
– Delt foreldremyndighet. – Det er ikke sant!
Så var det jeg som fikk deg, Bodil!
Og vi to skal være sammen til en av oss dør.
Sånn, Per. Nå reiser vi oss –
– og utbringer et trefoldig leve for Bodil.
Kjære Bodil. Jeg håper du blir veldig gammel –
– og veldig lykkelig når du blir en gammel elefant.
– Bodil lenge leve! – Hurra, hurra!
– Og så den lange snabelen. – Hurra!
– Tre, to, en, fight. – Kan du ikke snakke med Ole?
De sure sokkene og underbuksene hans stinker!
Jeg kommer på skolen og lukter sure tær og guttefis.
Det er skadelig for en pike på vei inn i puberteten.
– Det kan være farlig. – Jeg snakker med ham igjen.
Jeg er for gammel til å dele rom med broren min.
– Vi har snakket om det tusen ganger. – Hvorfor kan ikke Per og Ole dele?
– Søs trenger eget rom. – Hvorfor kan ikke Per og Ole dele?
– Han er syv år. – Du er helt umulig!
Far, du må snakke med Mie. Hun respekterer ikke grensene mine.
– Jeg skal snakke med henne igjen. – Jeg er så lei av å dele rom!
Jeg er snart 13 år, en voksen mann, og surret inn i lyserøde sløyfer.
Jeg får traumer. Psykologer er dyre.
Jeg skal snakke med henne. Og legg skittentøy i skittentøykurven.
– Det ligger og flyter overalt! – Du holder alltid med henne!
Sludder.
Ole og Mie! Kom og legg sammen tøyet deres.
– Nei? Okay. – Jeg kan hjelpe deg, Søs.
Takk, men jeg lar det bare ligge.
Så får de ta seg sammen hvis de vil ha rene underbukser.
Jeg er så lei av å gjøre alt i dette huset!
– Hvorfor er alle dine saker hos meg? – Hva gjør guttedukkene dine her?
Det er kjempedyre actionfigurer. Det er faktisk samlerobjekter.
– Hva med alt dette nipset? – Du kaster ikke mine smykker!
– Søs? – Nei!
En beduinleir.
Hva sørensen ...?! Er det deg, Lille Per?
– Og gratulanten. Gratulerer. – Takk, onkel.
Jeg ser du har arvet mitt talent for å bygge og hygge.
– Leker du oljesjeik? – Det er ikke noen lek.
– Jeg gjemmer meg. – For hvem?
– For de der inne. – Hvem av dem?
– Alle sammen. – Hallo, alle sammen!
Pass på, av banen.
Her! Det skal støvsuges. Og vaskes gulv både her inne og på kjøkkenet.
Toalettet trenger en kjærlig hånd. Og fiks vannlåsen i vaskerommet.
– Milde Mads! – Ikke nå, onkel!
– Du store tid. – Skal ikke du også gjøre noe?
Jeg bygger en skillevegg.
Sånn. Og så blir hver av oss på sin side, okay?
– Hei, unger. Kunne dere ... – Ikke nå, onkel!
Jeg er ikke husmor, håndverker eller kloakkmester her i huset!
Søs, hør her!
– Fuglen er fløyet. – Denne familien går i oppløsning!
Ja, det skal jeg love deg. Du må gjøre noe, far.
Ja, men hva?
– Familieterapi?! – Nettopp.
Dere trenger det i høy grad. Jeg kjenner et par på Fyn –
– som er eksperter i familiedynamikk og krisehåndtering.
Det betyr at vi skal dit og finne ny energi –
– og finne redskaper til å prøve å leve sammen i fred og harmoni.
Det er et utrolig spennende prosjekt, –
– som går ut på at vi skal leve sammen som de gamle ...
Vi skal overhodet ikke noe sånt. Vi er en glad og harmonisk familie.
Og vi får en feriegjest i høstferien.
– Hun kan jo bare bli med. – Hun kan også leve som de gamle ...
Jeg har ikke tid. Jeg flytter.
– Da vil jeg ha rommet ditt. – Hvem sier du skal ha det?
– Hva var det du sa? – Jeg flytter hjemmefra.
Dere hørte det godt. Dere slåss om rommet mitt alt. Gribber ...
– Vil du ikke bo hos oss mer? – Tiden er inne. Jeg er voksen nå.
– Hvem skal ha rommet ditt da? – Det får dere finne ut selv.
– Søs drar ikke noe sted. – Jeg er 19. Det bestemmer jeg selv.
Det skal vi snakke mye mer om. Du er ikke gammel nok til å flytte.
Familien først! Familien størst!
– Så fint det er her. Ikke sant, Per? – Jeg vil nesten si det er pent her.
– "Pent" er det samme som "fint". – Det er ganske nice også. Hva, far?
De kunne godt gitt oss puter å sitte på.
– Hvor er dette Fyn egentlig? – Det er jo her, der, overalt.
– Godt du er med, Olivia. – Jeg har ikke kjørt hestevogn før.
– Da er vi på landet på ordentlig. – Er det ingen hus her ute?
– Eller en mer behagelig bil. – Eller mennesker.
Det står en rett der borte.
– Tror du han vil skyte oss, far? – Nei da. Han er nok bare på jakt.
Ole, se der borte. Nei, så stilig.
Velkommen til Frøyas Lyst!
Vi er så glade for at dere har lyst til å gi familielivet en ny retning.
En retning med tilgivelse og samarbeid.
Og hvis Frøya står oss bi, litt kjærlighet også.
Og apropos kjærlighet. Dette er Rie.
Ja. Og dette er Rune.
Vi vil ta dere med tilbake til en tid da livet ikke var så komplisert.
Vi skal alle leve som vikinger.
– Skal vi leke vikinger? – Ja!
Jeg prøvde å si det, men dere avbrøt meg.
Det var en tid da samhold var avgjørende for at folk overlevde.
– Får jeg spørre om noe? – Nei, det får du ikke.
Å nei. Ikke noe likevel.
Det var en tid uten datamaskiner, mobiltelefoner –
– og andre fremmedgjørende elementer.
Alle skal levere mobiler og iPads nedi denne kurven.
– Det mener de ikke. – Jo. Det mener vi faktisk.
Men dere får dem tilbake etter kurset. Hvis dere vil, da.
Så skal vi huske å presentere Gorm og Lisa også.
Lisa er matmor, og Gorm står for alt annet praktisk.
Først skal vi få alle innlosjert borte i landsbyen.
Gudskjelov. Jeg var redd vi skulle bo i det vikingsirkuset også.
– Vi skal bo på den koselige kroen. – Forhåpentligvis.
Kom, det er denne veien. Rett på andre siden av skogholtet.
Men husk å bli på stien. Det kan ligge jotner på lur.
Ja, det er sant. Hold armer og bein inne i vognen, som de sier.
– Men nå er vi nesten ute. – Det er ikke landsbyen.
Det er en perfekt kopi av en landsby fra vikingtiden.
Familien Jakobsen? Dere skal bo i hytten her borte.
Og familien Madsen Dere skal bo her borte.
Og familien Stevenson–Mahmoud? Det er dere?
Dere skal bo i den hytten bakerst. Den siste hytten er til familien Far.
– Du, døren er låst. – Ja. Det er det den er.
Slik som familiemønstrene deres.
– Jeg vet ikke om jeg forstår ... – Hold den store munnen din, Torben.
Hvordan dere kommer inn i husene må dere finne ut selv.
Deres første samarbeidsøvelse starter nå. Sett i gang!
For det stemmer. Vær så god, gå til husene deres.
Genialt, Runulf.
Hei, kom her! Er ikke det der en luke?
– Jo. Kanskje vi kan krype inn der. – Den er jo stengt, smarten.
– Kanskje kan man dra i geviret? – Jeg gjør det!
Ikke tale om, Lille Per. Dette er en jobb for de voksne.
Kom igjen, onkel. Du må opp på skuldrene.
Ja, det er bra. Det går fint. Nei, nei, nei, onkel!
– Stopp! Jeg kan ikke se noe. – Pass på.
Onkel, flytt hendene. Onkel! Onkel.
– Pass på. – Pass på!
– Og vi sier takk til de voksne. – Kan du virkelig kaste lasso?
Man har ikke arbeidet på wild west–rodeo for ingenting.
Hvis man kan fange en ku ...
... kan man vel fange en død hjort også.
– Se, nå kommer den. – Hva nå?
– Vi klatrer opp tauet og inn. – Ja! Og det er en jobb for barna.
Du er nesten fremme. Det andre beinet må inn.
Hvordan kommer han ned når han har kommet inn?
Det er lett. Det står en stige her inne.
– Jeg vil ikke dele rom med Mie. – Jeg skal ha mitt eget rom.
La oss komme inn før dere fordeler rom.
– Per, er du der? – Godt gjort, Per.
– Stopp! Hvor er Bodil? – Hvor er Bodil?
Bare hun ikke har blitt redd og har løpet vekk.
– Jeg har henne! – Gudskjelov.
Dere høres omtrent ut som om hun er levende.
Du skulle bare visst, lille Olivia.
Inn med oss.
– Det er jo ett stort rom! – Ser man det, ser man det.
Nå, hvem var det som ikke ville dele rom?
– Ikke samme hjørne som Ole. – Jeg skal ha mitt eget område.
Hva om vi alle tar bind for øynene og ser hvor vi havner?
– God idé! – Ja, ikke sant, Per?
– Blir du aldri voksen? – Helst ikke.
– Fritt for å ligge her. – Da tar jeg hjørnet.
Nå er det nok. Jeg ble ønsket velkommen av to vikinggærninger, –
– og de har forbudt meg å bruke hoveddøren, som man ellers bruker.
Vi gjør sånn. Onkel og Ole, dere sover der borte.
Ungene og jeg sover der. Mie og Søs sover der borte.
– Det mener du ikke. – Enten der, eller ute i skogen!
– Ferdig, punktum finale. – Heisan.
Jeg håper dere er på plass. Jeg kommer med klær.
– Vi har med klær selv. – Men ikke vikingklær, vel?
– Vikingklær. Tøft! – Ja, ikke sant?
– Er det klær til alle? Hvor er mine? – Det står navn på pakkene.
Det er samling i åsahovet om et kvarter. Noen spørsmål?
– Ja. Hvor er toalettet? – Det er der.
– Unnskyld, hvor? – Der.
– Der? – Ja. Vær så god.
Vi ses.
Ja, ja, ja. Ikke så verst, om en skal si det selv.
– Nei! Så flotte dere er. – Hva med deg, onkel?
– Du ser ut som en gudehøvding. – Det ene skal passe til det andre.
Vi kan være vikinghøvdingbarna dine. Og så kunne far være ...
– Direktør for slavene? – Ekte nødredning, Per.
La oss komme oss av gårde.
Velkommen, kjære frender.
Nå som dere har forlatt den moderne verden og har fått på vikingklær, –
– betyr det at vi er én stamme.
Og det betyr også at nå holder vi sammen i tykt og tynt.
Og aller først skal vi ha oss noen ordentlige vikingnavn.
Vikingenes tilnavn ble gitt –
– etter hvordan de så ut, eller hva de hadde bedrevet.
Og vi har flotte vikingnavn alt.
Her ved min side står Runulf Rådsnar.
Og her Rie Revesen.
– Er dere klare? – Ja.
Og ditt fornemme vikingnavn er ... Perus Krølltopp.
Tøft!
Og ditt navn, vakre dame, er Mie Munnfager.
– Og du er Ole Den Edelmodige. – Nå!
– Far! – Ja da.
– Ditt navn er Torben Tøffeltrell. – Trøffeltroll?
Tøffeltrell, Torben!
Søster Skjoldmøy!
– Olivia Eplekinn. – Eplekinn!
Onkel Ørnevinge.
– Far Fiskeøye. – Fiskeøye?
Onkel, ser jeg ut som en fisk? Virkelig?
Det er kanskje litt breiflabb over deg, hvis man ser godt etter.
Ole sier at "fager" betyr "frekk".
– Breiflabb er den styggeste fisken. – Betyr mitt navn "munnfrekk"?
– Er jeg stygg? Er det det jeg er? – "Fager" betyr vakker, Mie.
– Navnet ditt betyr "vakkermunn". – Ja! Ole? Ole?
Nå har dere jo blitt ekte vikinger.
La oss innta et deilig måltid mat sammen.
– Så deilig det ser ut. – Ikke ennå.
Spisesituasjonen er en utfordring for familier med vondt i sjelen, –
– men også det har Bifrostmetoden et svar på.
– Bifrostmetoden? – Nettopp!
– Rune, la oss demonstrere. – Ja.
– Opp med skje. – Og hekt i. Og dypp i sodd.
– Og nam. – Og dypp i sodd.
Og nam!
Nå er det deres tur.
– La være! – Ikke den veien!
– Hold opp, onkel! – La være!
– Onkel, gi deg. Onkel! – Husk, det er samarbeid.
Dere kan nemlig ha det moro på vikingmåten –
– samtidig med at vi arbeider med familiedynamikkene.
Tror du vi er de eneste våkne i hele verden?
Nei. De som baker brød står opp midt på natten, så vi kan kjøpe det.
– Det er ingen våkne her på gården. – Nei. Heldigvis.
– Hele familien min har blitt gal. – Ikke onkel Anders.
– Han er jo gal hele tiden. – Hvorfor er de så sure på hverandre?
– Jeg skjønner det ikke. – Hvorfor blir de ikke venner?
Jeg vet ikke. Jeg har jo bare levd i syv år.
– Jeg vil aldri bli stor. – Nei, ikke engang halvstor.
Stakk du fingeren i en stikkontakt? Det må bare på Insta.
Hvor er telefonen min?
Jeg kan ikke sove i de sengene. Jeg er ikke skapt til å sove i halm.
Uæh, beina mine er lamme!
Au, beinet mitt! Nå kan dere more dere.
Alle krangler, helt til det er deres gamle far det går ut over.
Men jeg skal lære dere. Nå kommer jeg og tar dere!
Stopp!
Far? Jeg tror du trenger litt fimbulvinter.
Litt hva?
Trenger du ikke å kjøle deg litt ned på vedhogstplassen?
Jeg går bort og hjelper til.
Skal jeg vise deg hvordan man gjør det?
Da tar vi en sånn.
Så kan en slutte av med ...
Velkommen til deres første spennende dag her på Frøyas Lyst, –
– hvor vi sammen tar det første skrittet ut på regnbuen.
– Man kan da ikke gå på en regnbue. – Jo. Det kan man faktisk godt.
Vikingene trodde at regnbuen var en bro mellom Midtgard, –
– der menneskene bodde, og Åsgård, som var gudenes bolig.
De kalte regnbuen for Bifrost.
Derfor heter vår familieterapi Bifrostmetoden.
Metoden går ut på at dere som familie tar skritt for skritt –
– og lærer å overvinne deres egne problemer.
Dere skal forestille dere at vi skal gå på en regnbue til et bedre sted.
Er det ikke et vakkert bilde?
Maken til sludder skal man lete lenge etter.
– La oss gi det en sjanse, far. – Far Fiskeøye!
Unnskyld, men med hensyn til den regnbuen, hvordan er det man ...
Kunne du ikke for en gangs skyld klappe igjen og høre etter? Slutt!
Akkurat i dag tar vi hver familie hver for seg.
Familien Far, hvis dere vil bli med meg?
Og resten av familiene blir med meg her. Kom.
Kom inn. Vær så god.
Dette er valen, vikingenes ord for en slagmark.
Hvis vi skal løse familieknuter, er det viktig –
– å myke opp tauene, så kjærligheten og tilgivelsen kan flyte fritt igjen.
Der hadde de gamle vikingene alle tiders øvelse, som vi kan bruke.
Det er kamp med stridsøks og sverd.
– Men det kan være farlig. – Ja.
Og derfor endrer vi litt på våpnene ... og på dere.
"Så kjærligheten kan flyte fritt." Jeg får nesten ikke puste.
Da var det de siste her. Ta en. Glimrende valg.
Sånn. Glimrende. Da er vi klar til å banke problemene ut av kroppen.
Må guden for torden og slagsmål, –
– den mektige Tor, stå dere bi! Sett i gang!
Glimrende! Men dere skal velge den dere har mest lyst til å banke.
– Ja vel! – Som vikingtidens gale krigere.
– Gå berserk? Okay! – To mot én er urettferdig.
Er det ikke fantastisk?
– Deilig! Far, hva gjør du der ute? – Jeg vil jo ikke presse meg på.
Nei, du skal inn i kampen.
– Det er så deilig. – Ja.
Nei, nei. Nei! Nei!
Far?
– Far, er du okay? – Ja, det var altså øvelsen på valen.
– Var det ikke virkelig moro? – Jo, men nå er det slutt.
Jeg skal hjem og sove i min lune halm og drømme at det bare var en drøm.
Nei, for dere skal sove under åpen himmel i natt.
Hva skal vi?!
Dere skal sove i en stavhytte i skogen! Eventyret fortsetter!
Vær så god å tre innenfor, gjennom portalen.
– Vær så god. – Unnskyld, hvor er den hytten?
Den står der. Den er ikke satt sammen ennå, men det gjør ikke noe.
Bare man har arbeidstegningene og litt samarbeidsvilje.
Vi ses i morgen, friske og uthvilte. Sett i gang.
– Men ... – Jo.
– Nå. La oss se. – Det er best onkel har kartet.
– Det er da det samme. – Husker du det IKEA–skapet?
Det var feil i den tegningen! Bare hør etter nå.
Hva med denne her med en knast ute i enden?
– Det må være en D5. – Nei, den er litt kortere.
– Og uten knast. – Og det er bare to av dem.
– Så legg dem vekk et øyeblikk. – Hva med disse store her?
– Det der ... er gulvet. – Det kan det umulig være.
Det ser ut som takplater.
– Fint! Hvis dere vil legge gulv ... – Aggressiv projisering.
Det er taket. Nå skal det bare gress på toppen.
Gjør hva dere vil. Jeg tar ikke ansvar når dere får gulvet i hodet.
– Hvordan går det? – Det går helt etter planen, faktisk.
Alle familiemønstre holder på å falle fra hverandre.
Ingen tillit, ikke noe lederskap. Ikke mye viking over dem.
– Interessant, hva? – Ja, men en gigantisk utfordring.
– Onkel! – Hva skjer?
Far! Kom og hjelp!
Hvorfor det? Dere sier jeg ikke får til noen ting.
– Onkel, er du okay? – En, to, tre, fire, fem.
En, to, tre, fire, fem.
– Jeg er okay. – Hva sa jeg?
– Ingen trenger meg. – Vi må bruke sterke midler.
Ja. Det er varm bjørkesevje på kannen hjemme. Kom!
Riemus, din lille valkyrje. Kom.
Nå får vi det beste ut av det.
– Kan jeg ligge her i midten? – Ja da. Bare kom.
– Det er alltid plass til en til. – Hvor er de andre?
Onkel Anders går kveldstur. Og Mie trengte alenetid.
– Alenetid? – Ligger dere okay?
Ligger du godt? Jeg kan ikke ...
– Far, la være! – Jeg kan ikke være her.
Jeg prøver å sove. Ligg stille.
Kroppen min er ikke skapt for å ligge på granbar.
Jeg går en tur.
– Passer du på de små? – Ja, selvfølgelig.
Som alltid.
– Hvor skal du, far? – Jeg sku...
Hvis du skal tisse, kan du godt gå litt lenger vekk.
Selvfølgelig. Det skal jeg.
Da må det være sør ...
Ole? Kanskje det var jeg som var en idiot. Mest jeg.
Altså, det er bare fordi ...
Da må det være nord. Da det er sør.
Søs?
Beklager at jeg var så krass.
Jeg skjønner godt at du ble sur på meg med det rommet.
Jeg vil bare at du fortsetter å bo hjemme.
Det er bare fordi ...
Søs?
Er man stifinner, eller er man stifinner?
KRO
Onkel? Å, der var du. Jeg har lett etter deg overalt.
– I kroens badekåpe? – Ja da, veldig skarpsindig.
Vi må tilbake før ungene oppdager at vi er vekk.
Jeg er redd det er for sent.
Nå, kjære barn, skal vi ned i de litt dypere følelsene.
Dere sitter her sammen med søsknene deres.
Men hvor ofte tenker man på hvor glad man er i familien sin?
Nå kan dere finne frem barndommens kjærlighetsting.
Så opp med posene og eskene, og la oss se på sakene.
Så, så, rolig, rolig.
Nei!
For en gøyal liten dingselingsedangs.
Hvor er din kjærlighetsting, Fiskeøye?
Min barndoms... hva for en?
Nå vil jeg be dere gå ut i skogen og finne den tingen –
– som minner dere aller mest om søsknene deres og det gode med dem.
– Vil dere gjøre det for meg? – Ja!
Av gårde. Opp med dere. Ut i skogen! Ut i gudenes grønne natur.
Fiskeøye, du har vel lest programmet?
Selvfølgelig har jeg det. Jeg vil gjerne spørre om noe.
Hvis andre enn gydjen, og gydjen er jo meg, –
– skal ha ordet, må man altså stå på ett bein.
– Hva må man? – Man må stå på ett bein.
Det gjorde vikingene. Da ble ikke diskusjonene for lange.
Ja vel.
Flott, far. Hva vil du si?
Hvorfor er det så viktig at vi har med vår barndoms kjærlighetsting?
Far, det sto jo i programmet.
Har du ikke forstått øvelsen, eller har du ikke lest programmet?
Jeg har lest programmet. Jeg kan bare ikke ...
Du har ikke tatt med din barndoms kjærlighetsting.
Det har jeg. Jeg har tatt den med. Den ligger borte i hytten.
Vel, så hent den. Så venter vi på deg imens.
– Nå? – Ja, nå.
– Kan jeg da ...? – Ja.
Denne? Nei. Her borte?
Denne? Nei.
Hva skal jeg ta?
Hei, søte, lille Bodil. Kan du hjelpe meg et øyeblikk?
Denne her fikk meg til å tenke på lillesøsteren min.
Det er veldig flott, Rasmus Rørhatt.
– Og Mille Månesten? – Denne minner meg om lillebror.
Først tror man den stikker. Men når man kjenner etter –
– er alle sidene likevel myke og gode å kjenne på.
Veldig flott funn, Mille.
Perus Krølltopp. Hvem vil du begynne med?
– Dette er storesøsteren min. – Fordi hun er myk?
Og man kan dra rundt på huden hennes.
– Ærlig talt ... – Nei, stopp.
– Man får ikke kommentere funnene. – Huden min er fast og stram.
Ole den Edelmodige, hvem vil du begynne med?
Tvillingsøsteren min.
Kvakk, kvakk.
Mie, vent!
Jeg har hatt Rapper siden jeg var fem år.
Far hadde ham med hjem fra en reise til Singapore.
Og da han ga Rapper til meg, sa han ...
– Da sa han ... – Det er fint, Inger. Veldig fint.
– Er du okay, Mie? – Ja. Solen skinner, fuglene synger.
Og min søte bror syns jeg likner ... en frosk.
Jeg syns det var en søt liten frosk.
Takk, Per.
Og så sa mor til meg ...
Ja, stemor, altså. "Det der er Gnøfle."
"Hvis du virkelig vil ha ham, så er den din."
Og sånn kom Gnøfle inn i mitt liv, og har vært der helt siden.
Det er en veldig gripende historie, Torben Tøffeltrell.
Man merker –
– hvor uendelig stor betydning barndomstingene har for dere ennå.
Og det er bra. For nå skal dere nemlig si farvel til dem.
I vikingtiden var det uhyre viktig at man ble tidlig voksen.
En del av Bifrostmetoden går ut på –
– at vi skal hjelpe dere i overgangen til å bli voksen.
Dere skal bli høvdingmødre og høvdingfedre!
Innbiller dere dere at det hjelper å si farvel til kosedyrene vår?
Ja visst. All den omsorgen og tryggheten som akkurat nå er bundet –
– i kjærlighetstingene deres må slippes fri, –
– så dere kan gi alt videre til familien deres.
Jeg vil be dere ta kosedyrene deres og legge dem oppi kassen her.
Så gir vi kassen til velgjørenhet.
Da er det nye små mennesker som kan få glede av kosedyrene deres.
En vinn–vinn–situasjon for alle.
Mie!
Nei. Det kan rett og slett ikke være sant.
Farvel, Perleblomst.
Ja.
Takk for 43 år, lille Kevle.
Takk for at du alltid har ledd av de morsomme historiene mine.
Selv når de ikke var så morsomme.
Takk for alt!
Mie!
Da mangler vi bare deg, Far Fiskeøye.
Kom igjen, far.
Kom. Ja, kom.
Vent!
Jeg må ta ungene med på råd. Det er tross alt deres også.
Nei, far. Stopp. Det er jo det denne øvelsen går ut på.
Du skal fylle rollen som den voksne, ansvarlige høvdingfaren, –
– som tør å ta de vanskelige avgjørelsene.
– Kom igjen, far! – Kom igjen, far!
Kom igjen, far! Kom igjen, far!
Se hva jeg fant!
Den skal stå der. Sånn. Nå er det helt perfekt.
– Jeg mangler bare å legge en der. – Det gjør jeg også.
Nei, det er min. Slipp, det er min.
Oi, unnskyld. Bare ta den. Jeg finner en ny.
Nå har vi den. Se! Nå er huset vårt helt perfekt.
Se der. Det er et rom til Bodil her inne også.
Det er perfekt i størrelsen.
– Skal vi hente henne? – Ja. God idé.
Å nei, jeg visste det. De sa jo jeg skulle ...
– Det er forbi. Alt er forbi! – Slapp av nå. La oss snakke sammen.
Det er ikke noe å snakke om. Jeg er en ferdig mann.
– En ferdig far. – Sett deg ned nå.
Sånn. Du er ikke en ferdig far.
Du er en høvdingfar som har gjort sin plikt.
– Er jeg? – Du gjorde det for familien.
Som en ekte høvdingfar skal gjøre.
– Ja. Kanskje du har rett. – Selvfølgelig har jeg rett.
Hvis du tar teppene, henter jeg Bodil.
– Å nei. Nei! Alt er forbi. – Far? Har du sett Bodil?
Du er en ferdig mann. En ferdig far.
Far, hva har skjedd?
Jeg forstår overhode ikke hva du har tenkt!
– Ro i retten! – Det er ikke noen rettssal.
Så ro i skogen, da! Ole har ordet.
Ja takk. Far, har du gitt vekk Bodil? Vår Bodil!
Nei, jeg har ikke gitt henne vekk. Det var en befrielse.
– Hva i all verden snakker du om? – En om gangen!
– Mie. – Har du frigjort Bodil?
Nei, ikke Bodil. Jeg har frigjort familien.
Ja. Hva var det denne Rie sa? Bare ved å frigjøre sin livslange ...
... omsorg ... Og så noe med trygghet. Jeg husker ikke.
– Skal du skylde på Rie nå? – Ja! Nei, nei.
Du har rett. Det var jeg som hentet Bodil og la henne ned i kassen.
– Det er ene og alene min skyld. – Helt enig! Altså ...
– Husk talelisten. Mie? – Når får Per henne tilbake?
– Når får vi henne tilbake? – Jeg vet ikke. Jeg tror ...
– Jeg fikk aldri spurt. – Det spør du om med en gang.
Jeg går til ... dem?
Ja. Du krever at vi får igjen Bodil med en gang.
Fint. Nå er de jo ikke så lette å ha med å gjøre.
– Jeg tror de kommer til å si ... – Det kommer ikke på tale.
– Når får vi henne tilbake da? – Aldri. Det er jo hele poenget.
– All omsorgen dere har for Birte ... – Bodil.
Bodil, ja. All den omsorgen skal du gi til familien din. Ikke sant, far?
Det er en overgangsrite til voksenlivet. Husker du det?
Og alle kosedyrene går til Røde Kors og blir delt ut til fattige barn.
Du vil da hjelpe fattige barn, vel?
Vil vi kanskje ikke det?
– Får jeg aldri Bodil igjen? – De kan ikke bare gi henne vekk.
– Sa du ikke noe, far? – Jo da. Jeg sa jo ...
Men jeg vil jo også hjelpe fattige barn.
– Det er tross alt bare et tøydyr. – Er du fullstendig gal?
Bodil er ikke bare et tøydyr.
Vi vil hjelpe fattige barn, bare ikke med Bodil.
Det er som å gi bort et familiemedlem.
– Kunne vi gi dem Ole i stedet? – Du er inne på noe.
Vi tilbyr Rie og Rune et annet tøydyr i bytte for Bodil.
Det er nok ingen god løsning. Det er jo alt det med frigivelsen.
De kan ikke si nei hvis de får et annet tøydyr.
Vi kan jo gi dem 10 eller kanskje 20.
En masse tøydyr i stedet for Bodil!
Det var lurt. Hvor skaffer vi en masse tøydyr her ute?
– Tøydyr? – Ja. 20 stykker, omtrent.
Vi har bare en kjøpmann. Han selger visst ikke tøydyr.
Han har en hylle med glassnips. Kan det brukes?
– Nei, man må kunne klemme det. – Det kan godt være hjemmelaget.
– Litt som den der. – Å, denne?
– Ja, den er fin. Bare se. – Den er flott.
– Hvor har dere den fra? – Ute fra tremannen.
– Han spikker figurer i hytta si. – Han har hytta full av dem.
– Supert. Da drar vi bare ut dit. – Det tror jeg ikke ...
Tremannen er ... ikke så glad i andre mennesker.
– Han er litt sånn spesiell. – Du, det er vi vant til.
De sier han ikke har snakket med andre mennesker på over 20 år.
– Vi fant den i skogen. – Det er litt motbakke.
Men vi må gjøre det. For Bodil!
Ptro! Og stå. Her er vi.
Men hvor er hytta?
Rett her borte, men det er nok best vi går av her.
Jøje meg, så mange skilt! "Gå vekk". "Bli ute".
– Han er visst ikke særlig gjestfri. – Det ser jo ut som et heksehus.
– Gi deg, Per. Vi hilser på ham. – Nei, vent.
– Kanskje jeg skulle gå først. – Sludder og vrøvl!
Det er vel bare et menneske. Jeg snakker rolig med ham.
Hallo! Er det noen hjemme?
– Hva er det for noe? – Vi kommer fra Frøyas Lyst.
Dukk!
– Gikk det bra, far? – Jeg er okay ... tror jeg.
Han mener visst alvor, vår gode venn der inne.
Det er jo det jeg sier.
Han kunne ha drept meg med den haglladningen.
Han skyter bare med tørkede erter. Men det svir bra.
– Er du sikker? – Ja, det er en ertebøsse.
– Ja vel. Onkel, er du med meg? – Selvfølgelig. Hva skal vi?
Hallo, herr spikkemann. Vi vil deg ikke noe vondt.
Slutt med det tullet. Vi vil bare snakke.
– Se. Der er han. – Det er jo han vi så ute i skogen.
– Hva er det han gjør? – Det ser ut som en taubane.
Å nei ...!
Søs! Onkel!
Jeg får på følelsen at han ikke vil snakke med oss.
– Hva gjør vi nå? – Vi gir opp.
– Nei. Hva med Bodil? – Dette krever jo ridderrustning.
Ridderrustning. Kom, Ole. Nå er det vår tur.
– Til hva? – Er dere helt sikre på dette?
For Bodil.
– Tror dere virkelig det er så lurt? – Vet du om noe bedre?
Nei.
Hva er det for noe?
Jeg skal ordne de der.
Nå holder han på med det forbannede luftvåpenet igjen.
De råtne eplene kommer han ingen vei med nå.
– Kom. Nå er det vår tur. – Tur til hva?
Det er ikke epler denne gangen.
– Vepsebol! – Nei!
– La meg. – Det kan du da ikke!
Man kan det man vil.
Det er ingenting.
– Superbra jobba. – Er de inne?
Jeg vet ikke ennå.
Nei! Vi er forrådt.
– Okay, klar? – Vi må forsvare oss til siste mann.
Morn.
– Beklager at vi bare braser inn. – Men du må hjelpe oss.
Nei. Helst ikke skyt oss, tremann. Vi vil bare redde Bodil.
– Og vi kan virkelig trenge hjelp. – Jeg skal ikke redde noen.
– Jeg liker ikke mennesker. – Bodil er ikke noe menneske.
– Bodil er en elefant. – Jaså.
Dere gjør narr av meg. Alle gjør alltid narr av meg.
Nei, det gjør vi ikke. Bodil er en elefant. En liten en.
– Og hva heter han der? – Ja, han heter ...
Den heter ikke noe. Ser jeg ut som et barn, eller?
Nei da, slett ikke. Men jeg tror han heter noe.
– Han ser veldig søt ut. – Syns du det?
Nå gjør du narr av meg igjen. Det er han overhode ikke.
– Han var min aller første. – Så hva heter han?
Ja, han heter Poul.
– Nå legger han fra seg geværet. – Og nå setter han seg ned.
– Jeg laget ham da jeg var syv år. – Som vi er!
Nei, syv og et halvt. Han var min beste venn.
– Som jeg og Bodil. – De andre barna ertet meg alltid.
Men ikke Poul, aldri han. Vi lekte alltid. Vi lekte gjemsel.
Selv om det var litt tåpelig, for jeg visste jo hvor han gjemte seg.
Jeg og Bodil leker også gjemsel. Jeg later som om jeg ikke vet det.
Får jeg holde ham?
Din lille frekkas.
Vel, hva er det med denne Bodil?
– Det var jammen godt gjort. – Dere var også ganske gode.
Det var nemlig vaskeekte familiesamarbeid.
– Familien først, familien størst. – Å ja. Hør her.
Familien først, familien størst.
familien først familien størst
ja familien svikter ikke og det kan ikke noe stikke
familien først familien størst det er jo oss vi virkelig kjenner
vi er hverandres beste venner
helt alene blir man trist og ene
som et tre med grener uten blader på
og er man fler kan man klare mer
og tør invitere andre utenfra
samhold er stammen på det treet vi gror på sammen
og familien er rammen om det samholdet vi har
vi sier hei til hele verden for så vidt vi vet så er den
full av skjønne søte mennesker vi gjerne ville kjenne
men det er i grunnen i familien vi virkelig hører til
vet man hvor man kommer fra og hvor man hører til
er det mye lettere å nå alt det man vil
vet man hvem man holder av og hvem som holder ved
er man godt kledd på til ny vennskapelighet
for helt alene blir man trist og ene som et
tre med grener uten blader på
er man fler kan man klare mer og tør
invitere andre utenfra
samholdet er stammen på det treet vi gror på sammen
og familien er rammen om det samholdet vi har
vi sier hei til hele verden for så vidt vi vet så er den
full av skjønne søte mennesker vi gjerne ville kjenne
samholdet er stammen på det treet vi gror på sammen
og familien er rammen om det samholdet vi har
vi sier hei til hele verden for så vidt vi vet så er den
full av skjønne søte mennesker vi gjerne ville kjenne
men det er grunnen i familien vi virkelig hører til
familien først familien størst
familien øst familien vest
familien best
Unnskyld!
Det gjør ikke noe. Det var ikke din skyld.
Så dere donerer alle disse trefigurene til innsamlingen?
– Ja. Med lue og alt. – Det er fantastisk. Tusen takk.
– Men da vil vi ha Bodil tilbake. – Nemlig. I hel og uskadd tilstand.
Skal vi forstå det sånn at dere alle er knyttet til den elefanten?
– Ja. Og dere kan kalle henne Bodil. – For det heter hun nemlig.
Hun er et fullverdig familiemedlem.
Og det har hun vært i mange, mange år.
Det er et stort øyeblikk. Unnskyld, men jeg blir helt beveget.
Det kaller vi på fagspråket aureus. Gjennombrudsmomentet.
Jeg har ikke sett det i så rendyrket form før.
Unnskyld, kan vi få det på dansk?
Det betyr at vi har funnet inn til –
– selve symbolet på problemene i familien. Så øvelsen har virket.
– Gratulerer. – Takk. Tror jeg.
Men får jeg spørre om noe? Får vi igjen Bodil, eller hva?
– Nei! – Hva?
Nå er det viktigere enn noen gang, helt avgjørende, –
– at ikke bare du, far, men dere alle løsriver dere fra den bindingen –
– som har blokkert alle de sunne og ekte relasjonene deres.
Husk hvor hardt vikingene gikk til verks når de skulle herde de unge.
Unnskyld, men det er det verste vrøvlet og sludderet jeg har hørt.
Har jeg ikke rett?
Det er jo bare hjemmestrikket vås og psyko–pseudoplapring.
– Helt mine ord! – Mine også.
– Altså nesten. – Praktfullt!
Det er herlig å kjenne på dere når dere gjør felles front.
Vet dere hva det betyr?
Det betyr at Bifrostmetoden begynner å virke.
Stol på oss. Vi vet hva vi gjør. Og vi vil deres beste.
– Hyler han ennå? – Gjett om!
Far? Far! Ta det med ro, da.
Det kan jeg ikke. Det er som om jeg er med i en film.
Å ja. "Far og monstervikingene".
Han er jammen utholdende.
Er du sikker på at vi gjør det rette? De er veldig knyttet til elefanten.
Og nettopp derfor gjør vi det rette.
Vi kunne jo gi dem elefanten igjen. Det er bare et tøydyr.
Da kan vi like godt stenge senteret.
Hvis ikke vi tror på våre egne metoder, hvem gjør det da?
Nei. Du har jo fullstendig rett, Riemus.
Det har virket før. Og det vil virke igjen.
Jeg vet vi er på rett spor.
De vil alle takke oss før de drar hjem, det lover jeg.
Stakkars Bodil. Jeg tror hun savner oss.
Og stakkars Kevle. Vi har ikke vært fra hverandre på 43 år.
43 år!
Opp med hodet, alle sammen! Kampen er ikke over.
– Er den ikke? – Nei, slett ikke.
– Står vi sammen om Bodil? – Ja.
– Jeg kan ikke høre dere. – Ja!
– Vil vi kjempe for Bodil? – Ja!
– Drar vi hjem uten Bodil? – Ja! Eller nei.
Bra!
Mer en det vet jeg ikke akkurat nå.
– Jeg går. – Hvor da?
– Ut der man kan tenke. – Jeg blir med.
– Riemor? – Hva er det, Runefar?
Vi er på rett vei. Men er det nok med det vanlige ritualet?
Selvfølgelig er det det.
Det virker hver gang.
Men det er en spesiell familie. Særlig den faren.
Sta er han i hvert fall. Hva hadde du tenkt deg?
Jeg tenker på noe som omfatter alle tøydyr.
Noe som er stort og effektivt.
– Ragnarok. – Nei. Det orker jeg altså ikke.
Sist vi hadde ragnarok hadde jeg øresus en hel uke.
Okay. Hva med noe som ikke gir øresus, –
– men som likevel er stort og effektivt?
Det store høvdingblótet.
– Høvdingblót? Hva er det? – Noe med et skip man bygger.
– Ja, med øresus. – Kim?
Blót? Jeg syns jeg har hørt det før.
La oss google det. Å nei. Det kan vi jo ikke.
– Er vi der hvor alle knep gjelder? – Vi er forlengst forbi det punktet.
– Hva? – Jeg har min gamle Nokia ennå.
Det er ikke sant! Den er tom for strøm.
– Vel, men da ... – Hva? Søs, har du også?
Hysj, Mie. Jeg leverte inn dekslet. Jeg må kunne få tak i Peter.
– Jeg har ikke mer data. – Samme det.
Nå husker jeg hva høvdingblót er.
– Det er et offerritual. – Hvordan kan du plutselig huske det?
Det kom plutselig til meg.
– Far ...? – Hva er det du har under teppet?
– Jeg ville ha levert den inn ... – Juksepave.
Blås i det. Hva står det om den høvdinggreia?
"Når en vikinghøvding døde i kamp –
– la man ham på drakeskipet hans med dyr og hans personlige treller."
– Og så ... – Og så hva?
Så satte man fyr på skipet og skjøv det ut på havet.
Til det brente opp og sank til bunns.
– Vil det si at Bodil skal ...? – Ja, jeg er redd for det.
– Vi må gjøre noe. – Jeg har en idé.
Men det krever at vi arbeider tett sammen. Uten noe bråk.
– Og ikke noe hyl og skrik? – Ja, selvfølgelig.
– Selvfølgelig. For Bodil. – For Bodil!
– Vi trenger en tømmerflåte. – De har jeg bygd masse av.
– Jeg husker at på Hawaii ... – Glimrende, onkel.
Det står planker her ute vi kan bruke.
Vi trenger dunker til å holde flåten oppe.
Og Gorm hadde en slags pumpe.
Vi trenger tau og bøtter. Og vi trenger en stige.
– Hallo, hva med disse? – Ja, de er bra.
– Er det Bodil de har pakket inn? – Ja, Per. Jeg er redd for det.
– Skal vi ikke ta henne nå? – Nei, vi holder oss til planen.
Å nei. De har vel ikke tenkt å ofre Gnøfle?
Ti stille, Torben.
Velkommen til blótplassen. Velkommen til lurblåserne også.
Og velkommen til de frivillige fra Lundby Vikinglaug.
– Så herlig å se dere. – Hill!
La oss begynne med å vise respekt for den hellige gydjen.
Vær hilset, barn av Midtgard.
Dere er alle invitert på fest i Åsgård av gudene selv.
Villsvinene steker allerede sakte på spyd over bålet.
La det flyte mjød og saft i rikelige mengder.
– O høye Odin! – Bra!
– Strålende Frøya! – Bra!
– Prektige Tor! – Bra!
Foran dere står fire familier som trenger hjelp.
Hjelp til forsoning og forening. Og hjelp til et bedre liv.
Har dere med gaver til å formilde gudene?
Ja, høye gydje. De bringer gaver av ypperste kjærlighet.
Nei.
Er dere rede til å ofre kjærlighetsgaver for den gode saken?
– Ja, de er rede. – Jeg er ikke rede.
Du skal ikke si noe nå. Vår tid kommer.
La da mine skjoldmøyer bringe offergavene ned til drakeskipet.
O, Nordens guder!
Deres ydmyke tjener bringer dere offergaver i kjærlighet og respekt.
Til røyk skal de bli, så røyken kan stige opp til Åsgård, –
– som et vitnesbyrd på vår hengivenhet.
Nå gjør vi det. Kom.
Velan, danske helter. La ilden fortære fortidens synder!
Nei, nei, nei!
Gnøfle, farvel.
– Er dere med? – Å, der er dere.
– Jeg trodde aldri dere kom. – Så flott den har blitt.
– Skynd dere. – Bare den flyter.
Det minner meg faktisk om da jeg var i marinen ...
Fint. Jeg gjentar planen. Vi skynder oss ut til drakeskipet.
Pumpen slukker ilden. Jeg befrir Bodil.
Så seiler vi over på den andre siden av sjøen og sier: "Farvel, vikinger".
– Bare han er der. – Selvfølgelig er han det.
– Er du helt sikker? – Ja. Det har vi jo avtalt.
La oss håpe du har rett.
– Dytt! – Det er bra.
Se! Er det sjørøvere?
– Hva for noe? Hvor? – Kom igjen! Fortere!
– Hva gjør de? – Kom igjen! Fortere, fortere.
De har kurs mot blótskibet. Stopp! Kom tilbake!
Skynd dere! Dere rekker det!
– Nå tier du stille. – Det er du som skal klappe igjen!
De holder på å frelse Gnøfle! Bånn pinne!
Kom igjen!
Kom, Rie. Vi må skynde oss.
– Skynd dere, før den brenner opp. – Dette her er ganske tungt.
La meg hjelpe.
Takk, søster.
Kom, kom, kom. Kom igjen, Riemor.
Opp. Skynd deg.
– Er du okay? – Okay. Ta denne åra.
Skal jeg ta åra? Jeg kan da ikke ro!
Det er du jaggu meg nødt til.
Han er jo ikke her.
Når Poul sier han kommer, så kommer han.
– Var det ikke dukken som het Poul? – Alle dukkene hans heter Poul.
Han selv også. Se! Der kommer han!
Beklager forsinkelsen. Jeg måtte få den i gang.
– Hvor er de andre? – De er på vei med tømmerflåten.
– De ligger omtrent stille. – Vi kommer ingen vei.
– Det er som om vi sitter fast. – Vi er viklet inn i vannplanter.
En må vikle oss fri.
– Jeg gjør det. – Nei, du blir her.
Torben Tøffeltrell. Klem!
Det er det ikke tid til. Dere må videre!
– Husk å få tak i Gnøfle! – Ja.
– Kom igjen, Riemor, ta i! – Jeg tar i alt jeg kan! Jeg tar i!
Hva gjør du?
Den må ned i åregaffelen, amatørviking!
Sier du! "Gi meg et høvdingblót." Idiot.
– Kjempetøft, far. – Takk, unger.
– Hvordan går det der ute? – De er nesten fremme.
– Å nei. Det brenner vilt. – Alle mann til pumpene. Pumpen.
Det er der borte, Mie.
– Ole! Stigen. – Mer vann!
– Jeg kommer nå! – Nei, far gjør det.
Jeg gjør det.
Nå gjør han det!
Det må jeg si. Han er ikke noen pingle, hva?
– Han er ikke riktig klok. – Han er et ekte mannfolk.
Kom igjen, far!
Å nei! De er fullstendig vanvittige. Vi må skynde oss.
Rie. Gi meg åren din. Sett deg ned i bunnen.
Nå skal jeg viking–ro.
– Skynd deg, far! – Pass deg for ilden.
– Sprøyt mer vann på. – Det kommer ikke noe.
– Pumpen er tom. – Fyll opp bøttene.
– Jeg kommer ikke forbi. – Skynd dere.
Nå virker den igjen. Skynd deg, far.
– Pass på, tauet brenner! – Tauet? Hva for et tau?
– Nå setter de søren meg seil. – Få meg ned herfra.
Jeg klarer ikke å holde den. Den seiler fra oss.
– Med far på. Hva gjør vi? – Onkel, gjør cowboykastet ditt.
Hvorfor ikke? Kan man fange en vikinghytte, kan man fange en drage.
– Skynd deg! Den seiler fort. – Pass på, unger.
Yippee ki yay!
Skynd dere!
– Familien først, familien størst. – Familien først, familien størst.
Familien først, familien størst! Familien først, familien størst!
– Per, stopp! – Slipp meg. Far, jeg kommer!
– Nå har Per klatret ut dit. – Dette her er farlig.
– Hvordan får jeg deg ned? – Løs tauet.
Forsik...
– Modige gutten min. – Tøffe faren min.
– Pass på! – Hva med de andre tøydyrene?
Du har rett. Av gårde med deg. Onkel, ta imot.
– Du er en helt! – Nå er han i sikkerhet.
Ole, ta Bodil. Pass på henne. Kevle. Mie!
– Her, onkel. – Kevle! Hva har vi rotet deg ut i?
Sånn, Bodil. Nå er du i sikkerhet.
Bodil! Hva har de gjort med deg? Bodil er blitt til høy.
– Det er Kevle også. – Det var ikke tøydyrene de ofret.
– Men hvor er Bodil da? – Rolig, kjære venner.
– Bodil er i sikkerhet. – Bravo, alle sammen!
Det var simpelthen helt enestående konflikthåndtering.
I fineste og tetteste samarbeid.
Hvem skulle ha trodd at Bifrostmetoden er så effektiv?
– Kan vi få igjen Bodil nå? – Ja, min venn. Det kan du tro.
Bodil har utført oppgaven sin på en ypperlig måte.
– Bodil. – Bodil.
– Se der. – Og denne er visst din.
Kevle! Mange takk.
Gnøfle. Min egen lille Gnøfle.
Takk for hjelpen.
Kom, lille Poul.
Vi tenkte nok at tøyelefanten var nøkkelen til at dere lykkes.
Dere er ikke riktig kloke. Jeg var så nære på å bli grillkylling.
Vi drømte ikke om at dere ville gå så voldsomt til verks.
Men dere var så gode! Og dere barna var fantastiske.
Det er fordi jeg har verdens beste søster.
Og jeg har verdens beste guttevenn.
Det beviser bare at Bifrostmetoden vår fungerer ...
Stopp en halv. Jeg orker ikke å høre mer om den metoden.
At familien vår er velfungerende har ikke noe med metoden deres å gjøre.
Det er fordi vi elsker hverandre, og respekterer hverandre som vi er.
Vi er nemlig verdens beste familie.
Er det mulig at dere kan gjenta det skriftlig i den neste brosjyren vår?
Nei, enda bedre. Vi skal ta lagfoto til brosjyren vår!
Et bilde av oss alle sammen. Kom, alle sammen.
Det er nå det skjer.
– Har du husket alt, Søs? – Jeg tror det.
– Kan du klare deg uten oss? – Ring hjem hver dag.
– Det skal jeg. – Og kom på besøk hele tiden.
– Det lover jeg, skatt. – Vær så god.
– Ha det bra, alle sammen. – Vi vil savne deg.
– Vi ses. – Vi ses. Ha det!
Den som kommer først får rommet til Søs!
– Jeg skal vinne. Gå vekk! – Ikke dytt!
Oversettelse: Tron Furu Scandinavian Text Service