Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Födelsedag
Far, se...upp.
Ole! Tyst!
Aj!
Sch!
PAPPA TILL FYRA OCH VIKINGARNA
Är ni klara? Tre, två, ett.
I dag är det Bodils födelsedag hurra, hurra, hurra
Jag sa ju att de skulle komma. – Bodil ville gå upp redan halv sju.
Men jag sa: "När man har födelsedag så stannar man i sängen."
–Och nu ska vi säga familjeeden. –Måste vi? Jag är hungrig.
Ja, det gör vi varje gång det är födelsedag. Är ni redo?
Familjen först, familjen störst, familjen sviker ej!
–För sammanhållning gör stark. –Och det kan inget slå, nej.
–Nu ska vi äta frukost. –Det finns mjuk kaka.
–Bodil, du vackra, blå elefant... –Grå, far.
Gråblå elefant då.
Jag minns tydligt dagen då du klev in i mitt liv.
Jag fick dig på min femårsdag.
Sen dess har du varit en stor och viktig del av denna familj.
Nu är det Søs.
Kära Bodil, när jag fyllde fem var det min tur att bli din matte.
Jag höll dig i min famn i sju underbara år.
Och då skulle du vidare till...
Mig. Bodil, du var min bästa vän.
Vi var ihop dygnet runt och du vek aldrig från min sida.
–Vi gjorde så många roliga saker. –Vad snackar du om?
–Du var mest min. Jag minns en... –Det var hon inte alls det.
Jag vårdade henne när hon var sjuk och hittade henne när du glömt henne.
–Hon sov hos mig varje natt. –Det gjorde hon inte! Så typiskt dig!
–Du själv då? –Sluta!
Jag kommer ihåg att vi gjorde en fin varannanveckas–lösning.
–Med delad vårdnad. –Det stämmer inte!
Sen var det jag som fick dig, Bodil!
Och vi två ska hålla ihop tills en av oss dör.
Så där, Per. Nu reser vi oss–
–och utbringar ett trefaldigt leve för Bodil.
Kära Bodil, jag hoppas att du blir mycket gammal–
–och mycket lycklig när du blir en gammal elefant.
–Länge leve Bodil! –Hurra, hurra!
–Och så den långa snabeln. –Hurra!
–Tre, två, ett, fight. –Kan du inte prata med Ole?
Hans sura strumpor och kalsonger stinker!
Jag kommer till skolan och luktar tåbira och pojkfis.
Det är skadligt för en flicka på väg in i puberteten.
–Det kan vara riktigt farligt. –Jag pratar med honom igen.
Jag är för gammal för att dela rum med min bror.
–Vi har pratat om det tusen gånger. –Varför kan inte Per och Ole dela?
–Søs behöver ett eget rum. –Varför kan inte Per och Ole dela?
–För att han är sju år. –Du är inte sann!
Far, du måste prata med Mie. Hon respekterar inte mina gränser.
–Jag ska prata med henne igen. –Jag är så trött på att dela rum.
Jag är snart 13 år, en vuxen man, och intrasslad i rosa band.
Jag får trauman. Och psykologer är dyra.
Jag ska prata med henne. Och lägg dina smutskläder i tvättkorgen!
–De ligger och skräpar överallt! –Du håller alltid med henne!
Struntprat.
Ole och Mie, kom och vik era kläder!
–Nähä? Okej... –Jag kan hjälpa dig, Søs.
Tack, men jag lämnar det bara.
Så får de ta sig i kragen om de vill ha rena underkläder.
Jag är så trött på att göra allting i det här huset!
–Varför är alla dina saker vid mig? –Vad gör dina pojkdockor här?
Det är collectable actionfigurer. De är faktiskt svindyra.
–Allt detta krimskrams då? –Du slänger inte mina smycken!
–Søs? –Nej!
Ett beduinläger.
Vad fasen? Är det du, Lille Per?
–Och födelsedagsbarnet. Grattis. –Tack, onkel.
Jag ser att du har ärvt min talang för att bygga hemtrevligt.
–Leker du oljeschejk? –Nej, det är ingen lek.
–Jag gömmer mig. –För vem?
–För dem där inne. –Vem av dem?
–De allihop. –Hallå, allihop!
Se upp, ur vägen!
Här! Det ska dammsugas. Och skuras golv både här inne och i köket.
Toaletten behöver en öm hand. Och fixa vattenlåset i tvättrummet.
–Herrejäklar! –Inte nu, onkel!
–Jösses. –Ska du inte också göra nåt?
Jag bygger en skiljevägg.
Så här. Och så stannar varje man på sin sida, okej?
–Hej, ungar. Kan ni inte... –Inte nu, onkel!
Jag är inte hemmafru, hantverkare eller rörmokare här i huset!
Søs, hör nu här!
–Fågeln har flugit. –Den här familjen faller isär!
Ja, det ska gudarna veta. Du måste göra nåt, far.
Jamen, vad?!
–Familjeterapi?! –Just precis.
Och det behöver ni verkligen. Jag känner ett par på Fyn–
–som är experter på familjedynamik och krishantering.
Det betyder att vi ska dit och hitta ny energi–
–och redskap för att försöka leva ihop i fred och harmoni.
Det är ett otroligt intressant projekt–
–som går ut på att vi ska leva ihop som de gamla...
Vi ska inte alls göra nåt sånt. Vi är en glad och harmonisk familj.
Och så får vi en gäst hela höstlovet.
–Hon kan ju följa med. –Hon kan också leva som de gamla...
Jag kan inte. Jag flyttar hemifrån.
–Då vill jag ha ditt rum. –Vem säger att du ska ha det?
–Vad var det du sa, Søs? –Jag flyttar hemifrån.
Ni hörde det. Ni vill bara ha mitt rum. Gamar!
–Ska du inte bo hos oss längre? –Det är dags, Per. Jag är vuxen nu.
–Vem ska ha ditt rum då? –Det får ni själva komma på.
–Søs ska ingenstans. –Jag är 19. Det bestämmer jag själv.
Det ska vi prata mycket mer om. Du är inte gammal nog att flytta.
Familjen först! Familjen störst!
–Nej, vad vackert här är, Va, Per? –Jag skulle säga att det är fint.
–"Fint" är samma sak som "vackert". –Här är också sjukt nice. Va, far?
De kunde gott ha gett oss kuddar att sitta på.
–Var ligger Fyn egentligen? –Det är ju här och där och överallt.
–Vad bra att du är med, Olivia. –Jag har inte åkt hästvagn förut.
–Nu är vi verkligen ute på landet. –Finns det inga hus alls här ute?
–Eller en lite bekvämare bil. –Eller människor.
Det står ju en där borta.
–Tror du han ska skjuta oss, far? –Nej, nej, nej. Han jagar nog bara.
Ole, titta där. Nej, vad häftigt det är.
Välkomna till Frejas Lust!
Vi är så glada att ni vill ge ert familjeliv en ny riktning.
En riktning med förlåtelse och samarbete.
Och om Freja står oss bi, även en smula kärlek.
Och apropå kärlek... Det här är Rie.
Ja. Och det här är Rune.
Vi ska ta er tillbaka till en tid då livet inte var så komplicerat.
Vi ska allihop leva som vikingar.
–Ska vi leka vikingar? –Yes!
Jag försökte säga det, men ni avbröt mig hela tiden.
Det var en tid då sammanhållning var avgörande för gruppens överlevnad.
–Får jag fråga om nåt? –Nej, det får du inte!
Nähä, nej. Nej, det var inget.
Det var en tid utan datorer, mobiltelefoner–
–och andra främlingsskapande element.
Ni ska alla lämna era mobiltelefoner och iPads i den här korgen.
–Det menar ni väl ändå inte. –Jo. Det menar vi faktiskt.
Men ni får ju tillbaka dem när kursen är slut. Om ni vill ha dem.
Och så måste vi komma ihåg att presentera Gorm och Lisa.
Lisa är vår matmor och Gorm står för allt annat praktiskt här.
Först måste vi få alla inkvarterade borta i byn.
Gudskelov. Jag var rädd att vi skulle bo i den här vikingacirkusen.
–Vi ska nog bo på värdshuset. –Förhoppningsvis.
Kom, det är den här vägen. Precis på andra sidan buskaget.
Kom ihåg att hålla er på stigen. Det kan ligga jättar på lur.
Ja, det är sant. Håll armar och ben inne i vagnen, som man säger.
–Men nu är vi snart framme. –Det är ju inte byn.
Jo, det är en perfekt kopia av en by från vikingatiden.
Familjen Jakobsen? Ni ska bo i stugan här.
Och familjen Madsen? Ni ska bo här borta.
Och familjen Stevenson–Mahmoud? Det är ni?
Ni ska bo i stugan bakerst här. Sista stugan är till familjen Far.
–Dörren är låst. –Ja. Det är den nämligen.
Precis som era familjemönster är.
–Jag vet inte om jag förstår... –Håll nu din stora käft, Torben.
Så hur ni kommer in i husen måste ni själva räkna ut.
Så er första lilla samarbetsövning börjar nu. Sätt igång!
Det är nämligen rätt. Varsågoda att gå till era hus.
Genialt, Runulf!
Kom hit, allihop! Är det där inte en lucka?
–Jo. Vi kanske kan krypa in där. –Den är ju liksom stängd, smartis.
–Man kanske kan dra i hornen? –Jag gör det.
Kommer inte på fråga, Lille Per. Det här är ett jobb för de vuxna.
Kom igen, onkel. Du ska upp på axlarna.
Ja, där är bra. Det går fint. Nej, nej, nej, onkel!
–Sluta! Jag ser inget! –Var försiktiga.
Onkel, flytta händerna. Onkel! Onkel!
–Akta! –Akta!
–Och vi säger tack till de vuxna. –Kan du verkligen kasta lasso?
Man har väl inte jobbat på en wild west–rodeo för inget.
Och om man kan fånga en ko...
...så kan man väl fånga en död hjort också.
–Titta, nu kommer den. –Nu då?
–Vi klättrar upp på repet och in. –Ja! Och det är ett jobb för barnen.
Du är nästan inne. Andra benet ska in.
Hur kommer han ner när han har kommit in?
Det blir en baggis. Det står en stege här inne.
–Jag vill inte dela rum med Mie. –Jag ska ha mitt eget rum.
Ska vi inte gå in innan ni fördelar rum?
–Per, är du där? –Bra gjort, Per.
–Stopp! Var är Bodil? –Var är Bodil?
Bara hon inte blev rädd och sprang bort.
–Jag har henne! –Gudskelov.
Ni låter nästan som om hon var levande.
Du skulle bara veta, lilla Olivia.
In med oss nu.
–Det är ju ett enda stort rum. –Ser man på, ser man på...
Vem var det som inte ville dela rum med vem?
–Inte i samma hörn som Ole. –Jag måste ha mitt eget område.
Om vi nu alla tar på ögonbindel och så ser vi var vi hamnar då?
–Bra idé! –Ja, visst, Per?
–Blir du aldrig vuxen? –Helst inte.
–Pax för att ligga här. –Då tar jag hörnet.
Nu räcker det. Jag har hälsats välkommen av två vikingatokar–
–som förbjöd mig att använda ytter– dörren som man annars använder.
Vi gör så här... Onkel och Ole, ni sover där borta.
Ungarna och jag sover där. Mie och Søs sover där borta.
–Du skämtar. –Antingen det eller ute i skogen!
–Punkt, slut, basta. –Hejsan!
Jag hoppas ni har installerat er. Jag kommer med era kläder.
–Vi har med egna kläder. –Säkert inte vikingakläder, va?
–Vikingakläder. Häftigt! –Inte sant?
–Får alla kläder? Var är mina? –Det står namn på paketen.
Det är samling i asahovet om en kvart. Några frågor?
–Ja. Var är toaletten? –Den är precis där.
–Ursäkta, var? –Där.
–Där? –Ja. Varsågod.
Vi ses!
Ja, ja, ja. Inte så pjåkigt, om jag får säga det själv.
–Nej! Vad ni är snygga, va? –Du själv då, onkel?
–Du ser ut som en gudahövding. –Ja, det är don efter person.
Vi kan vara dina vikingahövdingabarn. Och så kan far vara...
–Direktör för slavarna? –Äkta idioträddning, Per.
Nu ger vi oss åstad!
Välkomna, kära fränder.
Nu när ni har lämnat den moderna världen och fått på er vikingakläder–
–så betyder det att vi alla är en stam.
Det betyder också att vi nu håller ihop i vått och torrt.
Och allra först ska vi ju ha oss några ordentliga vikinganamn.
Vikingarnas tillnamn gavs–
–efter hur de såg ut eller vad de hade gjort.
Och vi har så klart redan fina vikinganamn.
Här vid min sida står Runulf Rådsnar.
Och här Rie Rävesen.
–Är ni klara? –Ja.
Och ditt förnäma vikinganamn är Perus Krylltopp.
Häftigt!
Och ditt namn, vackra kvinna, är Mie Munfager.
–Och du är Ole den ädelmodige. –Jaha!
–Far! –Ja, ja, ja.
–Ditt namn är Torben Toffelträl. –Tryffeltroll?
Toffelträl, Torben!
Söstra Sköldmö!
–Olivia Äppelkind. –Äppelkind!
Onkel Örnvinge.
–Far Fisköga. –Fisköga?
Onkel, ser jag ut som en fisk?
Det är kanske lite marulk över dig om man tittar noga.
Ole sa att "fager" betyder "plump".
–Marulken är den fulaste fisken. –Betyder mitt namn "munplump"?
–Är jag ful? Är det det jag är? –"Fager" betyder "vacker", Mie.
–Ditt namn betyder "vacker mun". –Yes! – Ole? Ole?
Nu har ni ju blivit riktiga vikingar.
Vi börjar er resa genom att äta en härlig måltid.
–Vad det ser gott ut. –Inte än.
Måltiden är en utmaning för familjer med sorg i själen–
–men även det har Bifrostmetoden ett svar på.
–Bifrostmetoden? –Precis!
–Rune, låt oss demonstrera. –Ja.
–Upp med sked. –Och kroka. Och dopp i fat.
–Och nafs. –Och dopp i fat.
Och nafs!
Så gör man. Nu är det er tur.
–Låt bli nu! –Inte den vägen!
–Sluta, onkel! –Låt bli nu!
–Onkel, sluta nu! Onkel! –Kom ihåg att det är samarbete.
Ni kan absolut ha roligt på vikingavis–
–samtidigt som vi jobbar på familjedynamikerna.
Tror du vi är de enda vakna i hela världen?
Nej. De som bakar bröd går upp mitt i natten så att vi kan köpa det.
–Ingen är vaken här på gården. –Nej. Som tur är.
–Hela min familj har blivit galen. –Inte onkel Anders.
–Han är normalt alltid galen. –Varför är de så arga på varandra?
–Jag kan inte begripa det. –Varför blir de inte vänner igen?
Jag vet inte. Jag har faktiskt bara levt i sju år.
–Jag vill aldrig bli stor. –Nej, jag vill inte ens bli halvstor.
Stack du fingret i en kontakt? Det där måste bara upp på Insta.
Var är min telefon?
Jag kan inte sova i sängen. Jag är inte ämnad att sova i halm.
Mina ben är förlamade!
Aj, mitt ben! Nu skrattar ni.
Alla bråkar ända tills det är er gamle far som drabbas.
Men jag ska lära er. Nu kommer jag och tar er!
Sluta!
Far? Jag tror att du behöver lite fimbulvinter.
Lite vad?
Behöver du inte svalka dig lite på vedhuggarplatsen?
Jag går dit och hjälper till.
Ska jag visa dig hur man gör?
Då tar vi en sån där.
Sen kan man avsluta med...
Välkomna till er första spännande dag här på Frejas Lust–
–då vi tillsammans tar de första stegen ut på regnbågen.
–Man kan inte gå på en regnbåge. –Jo, det kan man faktiskt.
Vikingarna trodde att regnbågen var en bro mellan Midgård–
–där människorna bodde, och Asgård, som var gudarnas boning.
De kallade regnbågen Bifrost.
Därför kallar vi vår familjeterapi för Bifrostmetoden.
Metoden går ut på att ni som familj ska ta steg för steg–
–och lära er att övervinna era problem.
Ni ska föreställa er att vi ska gå på en regnbåge till en bättre plats.
Är det inte en vacker bild?
Maken till strunt får man leta länge efter.
–Låt oss ge det en chans, far. –"Far Fisköga"...!
Ursäkta, men med hänsyn till den där regnbågen, hur är det man...?
Kan du inte för en gångs skull knipa käft och lyssna? Sluta!
Just i dag så tar vi varje familj för sig.
Familjen Far, om ni följer med mig.
Och resten av familjerna följer med mig hit. Kom.
Kom in. Varsågoda.
Det här är valplatsen, vikingarnas ord för slagfältet.
Om vi ska knyta upp familjens knutar så är det viktigt–
–att mjuka upp repen så att kärleken och förlåtelsen åter kan flöda fritt.
Då hade de gamla vikingarna en toppenövning som vi kan använda.
Det är kamp med stridsyxa och slagsvärd.
–Men det kan vara lite farligt. –Ja.
Och därför ändrar vi lite på vapnen och på er.
Så att kärleken kan flöda fritt? Jag kan knappt andas.
Då är det de sista här. Ta en. Ett utmärkt val.
Så där. Utmärkt. Då är vi redo att banka ut problemen ur kroppen.
Må guden för tordön och slagsmål–
–den mäktige Tor stå er bi! Sätt igång!
Lysande! Men ni ska välja den som ni har mest lust att klå upp.
–Jaha! –Som vikingatidens bärsärkar!
–Gå bärsärk? Okej. –Två mot en är orättvist!
Är det inte fantastiskt?
–Härligt! Far, vad gör du där ute? –Jag vill ju inte tränga mig på.
Nej, du ska in i matchen.
–Det är så härligt. –Ja.
Nej, nej. Nej! Nej!
Far?
–Far, är du okej? –Ja, det var övningen på valplatsen.
–Var det inte verkligen roligt? –Jo då, men nu är det slut.
Jag ska hem och sova i min varma halm och drömma att det bara var en dröm.
Nej då, för ni ska alla sova ute i det fria i natt.
Vad ska vi?!
Ni ska sova i en stavstuga i skogen! Äventyret fortsätter!
Varsågoda att träda in. Ja, genom portalen. Varsågod.
–Varsågod. –Ursäkta, var är den där stugan?
Den ligger där. Den är inte monterad, men det är inget problem.
Bara man har byggritningen och en liten smula samarbetsvilja.
Vi ses i morgon, pigga och rejält utvilade. Sätt igång.
–Men... –Jo.
–Jaha. Då ska vi se... –Det är bäst att onkel har ritningen.
–Sak samma vem som läser. –Minns du Ikeagarderoben?
Det var fel i den ritningen. Lyssna nu bara.
Vad sägs om den här med en dutt i änden?
–Det måste vara en D5:a. –Nej, den är lite kortare.
–Och utan dutt. –Och det finns bara två.
–Så lägg ner dem en stund. –De här stora då?
–Det där...det är golvet. –Det kan inte vara ett golv.
Det ser ut som takplattor.
–Om ni vill lägga golv... –Aggressiv projicering.
Det är taket. Då ska gräset upp ovanpå sen.
Gör vad ni vill. Jag tar inget ansvar när ni får golvet i era skallar.
–Hur går det? –Det går helt planenligt faktiskt.
Alla familjemönster faller isär.
Det är ingen tillit, inget ledarskap. De är inte mycket till vikingar.
–Intressant, va? –Ja, men även en gigantisk utmaning.
–Onkel! –Vad händer?
Far! Kom och hjälp!
Varför det? Ni säger ju att jag inte klarar nånting.
–Onkel, är du okej? –Ett, två, tre, fyra, fem.
Ett, två, tre, fyra, fem.
–Jag är okej. –Vad sa jag?
–Ingen behöver mig. –Vi måste ta till drastiska åtgärder.
Ja. Det finns varm björksav i kannan där hemma. Kom!
Riemus, din lilla valkyria. Kom.
Nu gör vi det bästa av det.
–Kan jag ligga här i mitten? –Ja, ja. Kom bara.
–Det ryms alltid en till. –Var är de andra?
Onkel Anders går en kvällspromenad. Och Mie behövde egentid, sa hon.
–Egentid? –Ligger ni okej?
Ligger du bra? Jag kan inte...
–Far, låt bli! –Jag får inte plats.
Jag försöker sova. Ligg stilla.
Min kropp är inte skapad för en granrisbädd.
Jag tar en promenad.
–Kan inte du se till småttingarna? –Jovisst.
Som alltid...!
–Vart ska du, far? –Jag sku...
Om du ska kissa, får du gärna gå lite längre bort.
Självklart. Det ska jag göra.
Då måste det vara syd.
Ole? Det var kanske jag som var en idiot. Mest jag.
Alltså, det är bara för att...
Då måste det vara nord. Så det är syd.
Søs?
Förlåt att jag var så jobbig.
Jag förstår att du blev arg på mig för det där med rummet.
Jag vill bara att du ska bo kvar hemma.
Men det är bara för att...
Søs?
Är man stigfinnare eller är man stigfinnare?
VÄRDSHUS
Onkel? Jaha, där var du. Jag har letat efter dig överallt.
–I värdshusets badrock? –Ja, ja, mycket skarpsynt.
Vi måste tillbaka innan ungarna saknar oss.
Jag är rädd att det är för sent.
Nu, kära barn, ska vi ner i de lite djupare känslorna.
Ni sitter här med era syskon.
Men hur ofta tänker man på hur mycket man älskar sin familj?
Då är det dags för er att ta fram era barndomssnuttesaker.
Så upp med påsarna och askarna, så tittar vi på sakerna.
Ja, ja. Lugn, lugn.
Nej!
Vilken lustig liten krabat, va?
Var är din barndomssnuttesak, Fisköga?
Min barndoms... Vad då för nåt?
Nu vill jag be er att gå ut i skogen och hitta den sak–
–som påminner er allra mest om era syskon och allt bra med dem.
–Vill ni göra det för mig? –Ja!
Iväg då, upp med er. Ut i skogen! Ut i gudarnas gröna natur!
Fisköga, du har väl läst programmet?
Självklart har jag det. Jag vill fråga om en sak.
Om nån annan än gydjan, och gydjan är ju jag–
–ska få ordet här i hovet så måste man stå på ett ben.
–Vad måste man? –Stå på ett ben.
Det gjorde vikingarna. Då blev diskussionerna inte för långa.
Okej då.
Snyggt, far. Vad vill du säga?
Varför är det så viktigt att vi har med oss våra barndomssnuttesaker?
Far, det stod ju i programmet.
Har du inte förstått övningen eller har du inte läst programmet?
Jag har läst programmet. Jag kan bara inte...
Du tog inte med dig din barndomssnuttesak.
Det gjorde jag. Jag tog med den. Den ligger borta i stugan.
Men gå och hämta den då. Så väntar vi på dig så länge.
–Nu? –Ja, nu.
–Kan jag...? –Ja.
Den här? Nej. Här borta?
Den här? Nej.
Vad ska jag ta?
Hej, söta lilla Bodil. Kan du hjälpa mig ett ögonblick?
Den här fick mig att tänka på min lillasyster.
Det är jättefint, Rasmus Stråhatt.
–Och Mille Månsten? –Den påminner mig om min lillebror.
Först tror man att den sticks. Men när man känner efter–
–så är alla sidorna ändå mjuka och sköna att ta på.
Mycket fint fynd, Mille.
Perus Krylltopp, vem vill du börja med?
–Det här är min storasyster. –För att hon är mjuk?
Och man kan dra runt hennes hud.
–Lägg av! –Nej, sluta.
–Man får inte kommentera fynden. –Min hud är fast och stram.
Ole den ädelmodige, vem vill du börja med?
Min tvillingsyster.
"Kväk, kväk."
Mie, vänta!
Jag har haft Rapper sen jag var fem år.
Pappa hade med honom hem från en resa till Singapore.
Och när han gav Rapper till mig sa han...
–Då sa han... –Ja, det är riktigt bra, Inger.
–Är du okej, Mie? –Ja. Solen skiner, fåglarna sjunger.
Och min käre bror tycker att jag ser ut som...en groda.
Men jag tycker att det var en söt liten groda.
Tack, Per.
Och så sa min mor till mig...
Ja, min styvmor. "Det där är Gnøfle."
"Om du verkligen vill ha honom så är han din."
Och så kom Gnøfle in i mitt liv och har varit där sen dess.
Det är en mycket rörande historia, Torben Toffelträl. Mycket rörande.
Och man känner–
–hur oändligt stor betydelse era snuttesaker fortfarande har för er.
Och det är bra. För nu ska ni nämligen ta farväl av dem.
På vikingatiden var det helt avgörande att man blev vuxen tidigt.
Och en del av Bifrostmetoden går ut på–
–att vi ska hjälpa er i övergången till att bli vuxna.
Ni ska bli hövdingamödrar och hövdingafäder!
Inbillar ni er att det hjälper oss att ta farväl av våra kramdjur?
Absolut. All omsorg och trygghet som just nu är bundna–
–i era barndomssnuttesaker måste friges–
–så ni kan ge det vidare till er familj.
Så jag vill be er ta era kramdjur och lägga dem här uppe i lådan.
Så skänker vi lådan till välgörenhet.
Då är det nya små människor som kan få glädje av era kramdjur.
Det är en win–win–situation för alla.
Mie...!
Nej. Det kan inte vara sant!
Hej då, Perleblomst.
Ja.
Tack för 43 år, lille Kævle.
Tack för att du alltid har skrattat åt mina roliga historier.
Även när de inte var så roliga.
Tack för allt!
Mie!
Då är det bara du kvar, Far Fisköga.
Kom igen nu, far.
Kom. Ja, kom.
Vänta!
Jag måste nog rådfråga ungarna. För den är ju trots allt deras också.
Nej, far. Sluta. Det är ju det här som den här övningen går ut på.
Du ska fylla rollen som den vuxne, ansvarstagande hövdingafadern–
–som vågar ta de svåra besluten. Okej?
–Kom igen nu, far! –Kom igen, far!
Kom igen nu, far! Kom igen nu, far!
Titta vad jag hittade!
Den ska stå där. Så. Nu är det helt perfekt.
–Jag ska bara lägga en där. –Det gör jag med.
Nej, den är min! Släpp, den är min!
Nej, förlåt. Du tar den bara. Jag hittar en ny.
Då är den på plats. Titta! Nu är vårt hus helt perfekt.
Titta bara. Det finns ett rum till Bodil här inne också.
Det är perfekt storlek.
–Ska vi inte hämta henne? –Jo, bra idé.
Åh nej, jag visste det! De sa ju att jag skulle...
–Det är slut! Allt är slut! –Lugn nu. Låt oss prata.
Det finns inget att prata om. Jag är slut som man.
–Slut som far. –Sätt dig ner nu. Okej?
Så där. Du är inte slut som far.
Du är en hövdingafar som har gjort sin plikt.
–Är jag? –Ja, du gjorde det för familjen.
Som en riktig hövdingafar ska göra.
–Ja. Kanske har du rätt. –Ja, självklart har jag rätt.
Om du tar filtarna, så hämtar jag Bodil.
–Åh nej. Nej! Allt är slut! –Far? Har du sett Bodil?
Du är slut som man. Slut som far.
Far, vad har hänt?
Jag förstår inte vad du har tänkt dig!
–Tystnad i rätten! –Det är ingen rättssal, Olivia.
Jamen, lugn i skogen då! Ole har ordet.
Ja tack. Far, har du gett bort Bodil? Vår Bodil?
Nej, jag har inte gett bort henne. Det var en frigörelse.
–Vad i all världen pratar du om? –En i taget!
–Mie. –Har du frigjort Bodil?
Nej, inte Bodil. Jag har frigjort familien.
Ja. Vad var det Rie sa? Bara genom att frigöra sin livslånga...
...omsorg... Och så nåt med trygghet. Nej, jag kommer inte ihåg det.
–Skyller du på Rie nu? –Ja! Nej. Nej.
Du har rätt. Det var jag som hämtade Bodil och la ner henne i lådan.
–Det är blott och bart mitt fel. –Instämmer till fullo. Alltså...
–Kom ihåg talordningen. Mie. –När får Per tillbaka henne då?
–När får vi tillbaka henne? –Jag vet inte. Jag tror...
–Jag frågade aldrig. –Det frågar du nu direkt, far.
Jag går bort...till dem?
Ja. Du kräver att vi får tillbaka Bodil med en gång.
Okej. Nu är de ju inte helt lätta att ha att göra med.
–Jag tror att de säger... –Det kommer inte på fråga, far.
–När får vi tillbaka henne då? –Aldrig. Det är ju hela poängen.
–All omsorg ni har för Birte... –Bodil.
Bodil, ja. All den omsorgen ska ges till bara din familj. Va, far?
Det är ju en övergångsrit till vuxenlivet. Minns du det?
Alla gosedjur går till Röda korset och kommer ut till fattiga barn.
Du vill väl hjälpa de fattiga barnen?
–Vill vi inte det? –Jo då.
–Så jag får aldrig tillbaka Bodil? –De kan inte bara ge bort henne.
–Sa du inget, far? –Jo, jo. Jag sa ju...
Men jag vill ju också hjälpa de fattiga barnen.
–Det är trots allt bara ett kramdjur. –Är du helt galen?
–Bodil är inte bara ett kramdjur. –Hon är vår barndom.
Vi vill hjälpa de fattiga barnen, fast inte med Bodil.
Det är som att ge bort en familjemedlem.
–Kan vi ge dem Ole i stället? –Där sa du nåt.
Vi kan erbjuda Rie och Rune ett annat kramdjur i utbyte mot Bodil.
Det är nog ingen bra lösning. Det är det med frigörelsen också.
De kan inte säga nej om de får ett annat kramdjur.
Vi kan ju ge dem tio eller kanske tjugo.
En massa kramdjur i stället för Bodil!
En jättebra idé. Men var skaffar vi en massa kramdjur ute på vischan?
–Kramdjur? –Ja. Cirka 20 stycken.
Vi har bara en handlare. Han säljer nog inte kramdjur.
Han har en hylla med glasbjäfs. Kan det användas?
–Nej, man måste kunna krama det. –Den får gärna vara hemgjord.
–Lite som den där. –Jaså, den här?
–Ja, den är fin. Titta. –Den är snygg.
–Var fick ni tag på den? –Från trägubben.
–Han täljer figurer i sin stuga. –Han har stugan full av dem.
–Super. Då går vi bara dit. –Det tror jag inte.
Trägubben är...inte så glad för andra människor.
–Han är så där lite speciell. –Det är vi faktiskt vana vid.
Han lär inte ha pratat med andra människor på över 20 år.
–Den här hittade vi i skogen. –Det är lite uppförsbacke.
Man vi måste göra det. För Bodil!
Ptroo! Och stå. – Då var vi framme.
Men var är stugan?
Den är precis här borta, men det är nog bäst vi går av här.
Jösses, vad många skyltar här är! "Försvinn." "Håll er borta."
–Han är inte särskilt gästvänlig, va? –Det ser ju ut som ett häxhus.
–Sluta nu, Per. Vi hälsar på honom. –Nej, vänta.
–Jag kanske ska gå först. –Struntprat!
Han är väl bara en människa. Jag pratar bara lite med honom.
Hallå! Är det nån hemma?
–Vad är det där för nåt? –Vi kommer från Frejas Lust...
Ducka!
–Blev du skadad, far? –Jag är okej...tror jag.
Han menar visst allvar, va? Vår gode vän där inne.
–Han är lite folkskygg. –Folkskygg?
Han kunde ha dödat mig med haglet.
Han skjuter bara torkade ärtor. Men det svider om man träffas.
–Är du säker? –Ja, han skjuter med en ärtbössa.
–Okej. Onkel, är du med mig? –Självklart. Vad ska vi göra?
Hallå, herr täljgubbe! Vi vill dig inget illa.
Sluta tramsa! Vi vill bara prata!
–Titta. Där är han. –Det är ju han vi såg ute i skogen.
–Vad är det han gör? –Det ser ut som en linbana.
Åh nej!
Søs! Onkel!
Jag får känslan att han inte vill prata med oss.
–Vad gör vi då? –Vi ger upp.
–Nej! Men Bodil då? –Det här kräver ju riddarrustning.
Riddarrustning? Kom, Ole. Nu är det vår tur.
–Att göra vad? –Är ni helt säkra på det här?
För Bodil.
–Tror ni att det där är en bra idé? –Ja... Har du nån bättre?
Nej.
Vad är det där?
Jag ska nog fixa dem.
Nu är han igång med det jäkla luftvapnet igen.
De ruttna äpplena kommer han ingenvart med.
–Kom. Nu är det vår tur. –Tur att göra vad?
Det är inte äpplen nu. Det är nåt annat.
–Getingbo! –Nej!
–Låt mig. –Det kan du inte.
Man kan det man vill.
Det var ingenting.
–Jättebra gjort. –Är de inne?
Jag vet inte än.
Nej! Vi är förrådda!
–Är du klar? –Vi får försvara oss till siste man.
Hej!
–Ursäkta att vi bara rusar in. –Men vi behöver din hjälp.
Nej. Du ska helst inte skjuta oss, trägubbe. Vi vill bara rädda Bodil.
–Vi är i stort behov av hjälp. –Jag hjälper ingen rädda någon.
–Jag gillar inte människor. –Bodil är ingen människa.
–Bodil är en elefant. –Jaså?
Ni driver med mig. Alla driver alltid med mig.
Nej, det gör vi inte alls. Bodil är en elefant. En liten.
–Och vad heter han där? –Ja, han heter...
Den heter inget. Ser jag ut som ett barn?
Nej, nej, inte alls. Men jag tror att han heter nåt.
–Han är väldigt söt. –Tycker du det?
Nu driver du med mig igen. Det är han ju inte alls.
–Han var min allra första. –Vad heter han då?
Ja, han heter...Poul.
–Nu lägger han ner geväret. –Och nu sätter han sig.
–Jag gjorde honom när jag var sju. –Som vi.
Nej, sju och ett halvt. Han var min bästa vän.
–Som jag och Bodil. –De andra barnen retade mig alltid.
Men inte Poul, aldrig han. Vi lekte jämt. Vi lekte kurragömma.
Även om det är tokigt, för jag såg ju var han gömde sig.
Jag och Bodil leker också kurragömma. Men jag låtsas inte se henne.
Får jag prova att hålla honom?
Du är en rackarunge.
Vad är det med hon den där Bodil?
–Vad bra gjort av er. –Ni var alltså också rätt bra.
Det var tvättäkta familjesamarbete.
–Familjen först, familjen störst. –Åh ja. Lyssna nu.
Familjen först, familjen störst.
Familjen först familjen störst
ja, familjen sviker ej och det kan inget slå, nej
familjen först, familjen störst det är ju oss vi verkligen känner
vi är varandras bästa vänner
den som ensam är blir bara sur och tvär
som ett träd med grenar utan bladen på
och är man flera kan man klara mera
och törs invitera andra utifrån
sammanhållning är stammen på trädet vi växer på tillsammans
och familjen är ramen om den sammanhållning vi har
vi säger hej till hela världen för såvitt vi vet så är den
full av fina snälla mänskor som vi gärna ville känna
men det är i slutändan i familjen som vi verkligen hör hemma
vet man var man kommer från och var man hör hemma
är det mycket enklare att hinna allt det man vill
vet man vem man håller av och vem som aldrig sviker
är man bra utrustad för ny vänskaplighet
den som ensam är blir bara sur och tvär som ett
träd med grenar utan bladen på
är man flera kan man klara mera och törs
invitera andra utifrån
sammanhållning är stammen på trädet vi växer på tillsammans
och familjen är ramen om den sammanhållning vi har
vi säger hej till hela världen för såvitt vi vet så är den
full av fina snälla mänskor som vi gärna ville känna
sammanhållning är stammen på trädet vi växer på tillsammans
och familjen är ramen om den sammanhållning vi har
vi säger hej till hela världen för såvitt vi vet så är den
full av fina snälla mänskor som vi gärna ville känna
men det är i slutändan i familjen vi verkligen hör hemma
familjen först familien störst
familjen öst familjen väst
familjen bäst
Förlåt!
Det gör inget. Det var inte ditt fel.
Så ni donerar alla dessa trägubbar till insamlingen?
–Ja. Med mössa och allt. –Det är fantastiskt. Tack.
–Men då ska vi ha tillbaka Bodil. –Exakt. I helt och oskadat tillstånd.
Ska vi förstå det så att ni allihop är knutna till leksakselefanten?
–Ja. Och ni ska kalla henne Bodil. –För det heter hon nämligen.
Hon är en fullvärdig familjemedlem.
Och det har hon varit i många, många år.
Det är ett stort ögonblick. Förlåt, men jag blir helt rörd.
Det är det vi på fackspråk kallar "aureus". Genombrottsmomentet.
Jag har inte sett det i så renodlad form förut.
Ursäkta, kan man få det på danska?
Det betyder att vi har hittat in till–
–själva symbolen för problemen i familjen. Så övningen har funkat.
–Grattis. –Tack – tror jag.
Men får jag fråga en sak? Får vi tillbaka Bodil, eller?
–Nej! –Vad?
Nu är det viktigare än nånsin, det är helt avgörande–
–att inte bara du, far, utan att ni alla frigör er från den bindning–
–som har blockerat alla era sunda och äkta relationer.
Kom ihåg hur hårt vikingarna gick till väga för att härda de unga.
Ursäkta, men det är det värsta struntprat som jag nånsin hört.
–Är det inte så? –Jo!
Det är en massa hemlagat strunt och psyko–kvasipladder.
–Exakt mina ord! –Mina med!
–Alltså nästan. –Toppen!
Det är så härligt att känna det från er när ni gör enad front.
För vet ni vad det betyder?
Det betyder att Bifrostmetoden börjar verka.
Lita på oss. Vi vet vad vi gör. Och vi vill bara ert bästa.
–Ylar han fortfarande? –Snacka om!
Far? Far! Ta det med fattning, okej?
Det kan jag inte. Det är som om jag är med i en film.
Ja. "Far och monstervikingarna"!
Han är väldigt uthållig.
Är du säker på att vi gör det rätta? De är mycket knutna till elefanten.
Och just precis därför gör vi det rätta.
Vi kan ju ge dem elefanten tillbaka. Det är bara ett kramdjur.
Då kan vi lika gärna stänga centret.
Om inte vi tror på våra metoder, vem ska då göra det?
Nej. Du har ju helt rätt, Riemus.
Det har funkat förut. Och det kommer att funka igen.
Jag vet att vi är på rätt spår.
Jag lovar dig att de alla kommer att tacka oss innan de åker hem.
Stackars Bodil. Jag tror att hon saknar oss.
Och stackars Kævle. Vi har inte varit åtskilda på 43 år.
43 år!
Upp med hakorna, allihop! Kampen är inte över!
–Är den inte? –Nej, inte alls!
–Står vi enade om Bodil? –Ja.
–Jag hör er inte. –Ja!
–Ska vi kämpa för Bodil? –Ja!
–Åker vi hem utan Bodil? –Ja! Eller nej.
Bra!
Sen vet jag inte mer just nu.
–Jag går. –Vart då?
–Ut, där man kan tänka. –Jag följer med!
–Riemor? –Vad är det, Runefar?
Vi är på rätt väg. Men räcker det med den sedvanliga ritualen nu?
Självklart gör det det.
Det funkar ju varje gång.
Men det är en speciell familj. Särskilt far.
Envis är han i alla fall. Vad hade du tänkt dig då?
Jag tänker...jag tänker på nåt som omfattar alla kramdjur.
Nåt som är stort och effektivt.
–Ragnarök! –Nej. Det pallar jag inte.
Sist vi hade ragnarök ringde det i mina öron en hel vecka efteråt.
Okej. Vad sägs då om nåt som inte ringer i öronen–
–men som ändå är stort och effektivt?
Det stora hövdingablotet.
–Hövdingablot? Vad är det för nåt? –Nåt med ett skepp som byggs.
–Med ringande öron. –Ringande?
Blot? Jag tycker att jag har hört det förut.
Vi googlar det. Nej, just det. Det kan vi ju inte.
–Är vi där då alla knep är tillåtna? –Vi är långt förbi den punkten.
–Vad? –Jag har kvar min gamla Nokia.
Det är inte sant! Batteriet är slut i den!
–Jaha, men då... –What? Søs, har du också?
Tyst, Mie. Jag lämnade fodralet. Jag måste kunna få tag på Peter.
–Jag har inte mer surf. –Det spelar ingen roll.
Nu minns jag vad hövdingablot är.
–Det är en offerritual. –Hur kan du plötsligt minnas det?
Det gick upp för mig nu.
–Far? –Vad är det du har under täcket?
–Jag skulle ha lämnat den... –Fuskis!
Strunta i det. Vad står det om den där hövdingagrejen?
"Hövdingablot. När en vikingahövding dog i strid"–
–"la man honom i hans drakskepp med några djur och hans slavar."
–Och sen... –Och sen vad då?
Sen satte man eld på skeppet och sköt ut det på havet.
Tills det brann upp och sjönk till botten.
–Betyder det att Bodil ska...? –Ja, jag är rädd för det.
–Vi måste göra nåt. –Jag har en idé.
Med det kräver att vi arbetar nära ihop. Utan nåt tjafs.
–Utan ylande och skrikande? –Ja, självklart.
–Självklart. För Bodil. –För Bodil!
–Vi behöver en båt, en timmerflotte. –Det har jag byggt jättemånga.
–Jag minns tydligt från Hawaii... –Lysande, onkel.
Utanför finns plankor vi kan använda.
Vi behöver dunkar för att hålla flotten uppe.
Och Gorm hade en slags pump.
Vi behöver rep och hinkar. Och vi behöver en stege.
–Hallå! Vad sägs om den här? –Ja, den är bra.
–Är det Bodil de har packat in? –Ja, Per, det är jag rädd för.
–Ska vi inte bara ta henne nu? –Nej, vi håller oss till planen.
Åh nej! De tänker väl inte offra Gnøfle?
Var tyst nu, Torben!
Välkomna till blotplatsen! Och välkomna, lurblåsarna.
Och välkomna, alla frivilliga från Lundby Vikingelaug.
–Det är härligt att se er. –Hell!
Låt oss börja med att visa respekt för den heliga gydjan.
Var hälsade, ni barn av Midgård.
Ni är alla inbjudna på fest i Asgård av gudarna själva.
Vildsvinen steks redan sakta över bålet på spett.
Låt mjöd och saft flöda i rikliga mängder.
–O, höge Odin! –Bra!
–Strålande Freja! –Bra!
–Präktige Tor! –Bra!
Framför er här står fyra familjer som behöver hjälp.
Hjälp till försoning och förening och hjälp till ett bättre liv.
Har ni tagit med gåvor för att blidka gudarna?
Ja, höga gydja. De bringar gåvor av den yppersta kärleken.
Nej.
Är ni klara att offra kärleksgåvorna för den goda sakens skull?
–Ja, de är redo. –Jag är inte redo.
Säg inget nu, Per. Vår tid kommer.
Låt då mina sköldmör bära ner offergåvorna till drakskeppet.
O, ni Nordens gudar!
Er ödmjuka tjänare bringar er offergåvor i kärlek och respekt.
Till rök skall de bliva så att röken kan stiga upp till Asgård–
–så ni kan bevittna vår hängivenhet.
Det är det dags. Iväg!
Välan, danska hjältar! Låt lågorna sluka det förgångnas synder!
Nej, nej, nej, nej, nej!
Gnøfle, hej då!
–Är ni med? –Jaha, där är ni.
–Jag trodde aldrig ni skulle komma. –Vad fin den har blivit.
–Skynda er. –Bara den flyter nu.
Det påminner mig faktiskt om när jag var i flottan...
Okej. Jag upprepar planen. Vi skyndar oss ut till drakskeppet.
Pumpen släcker elden. Jag befriar Bodil.
Sen far vi över till andra sidan sjön och säger: "Hej då, vikingar!"
–Bara han är där nu. –Självklart är han det.
–Är du helt säker? –Ja. Det har vi ju avtalat.
Låt oss hoppas att du har rätt.
–Putta! –Det är bra.
Titta! Är det sjörövare, eller?
–Vad då för nåt? Var? –Kom igen nu! Fortare!
–Vad gör de? –Kom igen! Fortare, fortare!
De styr mot blotskeppet. – Stanna! Kom tillbaka!
Skynda er, ni hinner!
–Nu är du tyst, Torben! –Det är du som ska hålla klaffen!
De håller på att rädda Gnøfle! – Gasen i botten!
Kom igen!
Kom, Rie. Vi måste skynda oss.
–Skynda er innan den brinner upp. –Det här är faktiskt rätt svårt.
Låt mig hjälpa till.
Tack...syster.
Kom, kom, kom! Kom igen nu, Riemor!
Upp. Skynda dig!
–Är du okej? –Okej. Ta den här åran.
Ska jag ta åran? Jag kan ju inte ro.
Det måste du baske mig göra!
Han är ju inte här. Vad sa jag?
När Poul säger att han kommer så kommer han.
–Var det inte dockan som hette Poul? –Alla hans dockor heter Poul.
Han själv också. Titta! Där kommer han!
Förlåt att jag är sen, men jag skulle bara få igång den.
–Var är de andra? –De är på väg med timmerflotten.
–De ligger i stort sett stilla. –Vi kommer ingenstans.
–Det är som om vi sitter fast. –Vi är intrasslade i tångruskor.
En måste trassla loss oss.
–Jag gör det. –Nej! Du stannar här, Per.
Torben Toffelträl. Kram!
Det har jag inte tid med! Ni måste iväg nu!
–Och kom ihåg att ta Gnøfle! –Ja.
–Kom igen nu, Riemor, ta i! –Jag tar i allt jag kan! Jag tar i!
Vad gör du?
Den ska ner i klykan, amatörviking!
Ska du säga! "Ge mig ett hövdingablot" – idiot!
–Asgrymt, far. –Tack, ungar.
–Hur går det där ute? –De är snart framme, Torben.
–Åh nej. Det brinner sjukt mycket. –Alle man till pumparna! Pumpen!
Det är där, Mie.
–Ole! Stegen! –Mer vatten!
–Jag kommer nu! –Nej, far gör det.
Jag gör det.
Nu gör han det! Far klättrar över!
Det må jag säga. Han är ingen mes, va?
–Han är inte riktigt klok. –Han är en riktig karlakarl!
Kom igen nu, far!
Åh nej! De är helt galna. Vi måste skynda oss.
Rie. Ge mig din åra. Sätt dig ner på durken.
För nu ska det bli vikingarodd.
–Skynda dig, far! –Se upp för elden!
–Spruta på mer vatten. –Det kommer inget.
–Pumpen är tom. –Fyll hinkarna!
–Jag kommer inte förbi. –Skynda er!
Nu funkar den igen. Skynda dig, far!
–Akta, det brinner i repet! –Repet? Vilket rep?
–Nu sätter de segel. –Få ner mig härifrån!
Jag kan inte hålla den. Den far ifrån oss!
–Med far ombord. Vad gör vi? –Onkel, gör ditt cowboykast igen.
Varför inte? Kan man fånga en vikingastuga kan man fånga en drake.
–Skynda dig! Den far iväg fort! –Se upp, ungar!
Yippee ki–yay!
Skynda er!
–Familjen först, familjen störst. –Familjen först, familjen störst.
Familjen först, familjen störst! Familjen först, familjen störst!
–Per, stanna! –Släpp mig! – Far, jag kommer!
–Nu har Per klättrat ut dit. –Nej, det här är farligt.
–Hur får jag ner dig? –Lossa repet.
Men försik...
–Min modige son. –Min tuffe far.
–Vi måste iväg! –De andra kramdjuren då?
Du har rätt. Iväg med dig. – Onkel, ta emot!
–Du är en hjälte! –Nu är han i säkerhet.
Ole, ta Bodil. Ta hand om henne. – Kævle. Mie!
–Här, onkel. –Kævle! Vad har vi dragit in dig i?
Så, Bodil. Nu är du i säkerhet.
Bodil! Vad har de gjort med dig? – Bodil har blivit till hö.
–Det har Kævle också. –Det var inte gosedjuren de offrade.
–Jamen, var är Bodil då? –Lugn, lugn, kära vänner.
–Bodil är oskadd och i säkerhet. –Bravo, allihop!
Det var helt enkelt en enastående konflikthantering.
I det vackraste och närmaste samarbetet.
Vem kunde tro att Bifrostmetoden var så effektiv?
–Kan vi få vår Bodil nu? –Ja, min vän. Det kan du tro.
Bodil har fullbordat sin uppgift på förträffligt vis.
–Bodil. –Bodil.
–Titta där. –Och den här är visst din.
Kævle! – Tack så mycket.
Gnøfle! Min egen lilla Gnøfle!
Tack för hjälpen!
Kom, lille Poul.
Vi tänkte väl att goseelefanten var nyckeln till er framgång.
Ni är inte riktigt kloka. Jag var så långt från att bli grillkyckling.
Vi hade inte föreställt oss att ni skulle gå så våldsamt till väga.
Men ni var så bra. Och ni barn var fantastiska.
Det är för att jag har världens bästa syster.
Och jag har världens bästa killkompis.
Det bevisar bara att vår Bifrostmetod fungerar...
Stopp nu! Jag orkar inte höra mer om metoden.
Att vår familj är välfungerande har inget med er metod att göra.
Det är för att vi älskar varandra och respekterar varandra som vi är.
För vi är världens bästa familj.
Är det möjligt att ni kan upprepa det skriftligt i vår nästa broschyr?
Nej, ännu bättre. Vi ska ta en gruppbild till vår broschyr.
En bild på oss allihop. Kom, allihop!
Då är det nu det sker, va, Søs?
–Har du kommit ihåg allt, Søs? –Det tror jag.
–Hur ska du klara dig utan oss? –Ring hem varje dag.
–Jag lovar. –Och kom på besök hela tiden.
–Det lovar jag, min älskling. –Varsågod.
–Ha det bra nu, allihop. –Vi kommer sakna dig.
–Vi ses. –Vi ses! Hej då!
Försten dit får Søs rum!
–Jag måste vinna! Stick! –Knuffas inte!
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service
Ansvarig utgivare: Anders Melin