Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
– Far, pas på. – Shh.
Ole! Stille!
Av!
Shh.
Er I klar? Tre, to, en.
I dag er det Bodils fødselsdag hurra hurra hurra
Jeg sagde jo nok, de skulle komme. Bodil ville stå op klokken halv syv.
Men jeg sagde: "Når man har fødselsdag, bliver man i sengen."
– Og nu skal vi sige familieeden. – Behøver vi? Jeg er sulten.
Ja, det behøver vi. Det gør vi, hver gang der er fødselsdag.
Familien først, familien størst, familien svigter ikke!
– For sammenhold gør stærk. – Og det' der intet, der kan stikke!
– Nu skal vi have morgenmad. – Der er brunsviger.
– Bodil. Du skønne, blå elefant. – Grå, far.
Gråblå elefant så.
Jeg husker tydeligt den dag, du trådte ind i mit liv.
Det var til min femårsfødselsdag.
Lige siden har du været en stor og vigtig del af denne her familie.
Så er det Søs.
Kære Bodil. Da jeg fyldte fem, var det min tur til at være din mor.
Jeg havde dig i mine arme i syv vidunderlige år.
Da skulle du videre til ...
Mig. Bodil, du var min bedste ven.
Vi var sammen dag og nat, og du veg aldrig fra min side.
– Vi lavede så mange sjove ting. – Hvad snakker du om?
– Du var totalt mest min. Jeg hu... – Det var hun så overhovedet ikke.
Jeg passede hende, når hun var syg. Og fandt hende, når du glemte hende.
– Hun sov hos mig hver nat. – Det gjorde hun ikke. Typisk dig!
– Hvad med dig selv? – Stop!
Jeg husker, at vi lavede en fin syv–syv–ordning.
– Delt forældremyndighed. – Det passer ikke!
Så var det mig, der fik dig, Bodil!
Og vi to skal være sammen, til en af os dør.
Sådan, Per. Nu rejser vi os –
– og udbringer et trefoldigt leve for Bodil.
Kære Bodil. Jeg håber, du bliver meget gammel –
– og meget lykkelig, når du bliver en gammel elefant.
– Bodil længe leve! – Hurra, hurra!
– Og så den lange snabel. – Hurra!
– Tre, to, en, fight. – Kan du ikke snakke med Ole?
Hans sure sokker og underbukser stinker!
Jeg kommer i skole og lugter af sure tæer og drengeprut.
Det er skadeligt for en pige på vej ind i puberteten.
– Det kan være farligt. – Jeg taler med ham igen.
Jeg er for gammel til at dele værelse med min bror.
– Vi har talt om det tusind gange. – Hvorfor kan Per og Ole ikke dele?
– Søs har brug for sit eget værelse. – Hvorfor kan Per og Ole ikke dele?
– Han er syv år. – Du er så for meget!
Far, du må snakke med Mie. Hun respekterer ikke mine grænser.
– Jeg skal nok tale med hende igen. – Jeg er så træt af at dele værelse!
Jeg er snart 13 år, en voksen mand, og bundet ind i lyserøde sløjfer.
Jeg får traumer. Psykologer er dyre.
Jeg skal nok tale med hende. Og put dit snavsetøj i snavsetøjskurven.
– Det ligger og flyder overalt! – Du holder altid med hende!
Sludder.
Ole og Mie! Kom og læg jeres eget tøj sammen.
– Nej? Okay. – Jeg kan godt hjælpe dig, Søs.
Tak, men jeg lader det bare ligge.
Så må de tage sig sammen, hvis de vil have rene underbukser.
Jeg er så træt af at lave alting i det her hus!
(sukker)
– Hvorfor er alle dine ting ved mig? – Hvad laver dine drengedukker her?
Det er collectable actionfigurer. De er faktisk meget dyre.
– Hvad med alt det her krimskrams? – Du kaster ikke med mine smykker!
– Søs? – Nej!
En beduinlejr.
Hvad sørensen?! Er det dig, Lille Per?
– Og fødselaren. Tillykke. – Tak, onkel.
Jeg kan se, du har arvet mit talent for at bygge og hygge.
– Leger du oliesheik? – Det er slet ikke en leg.
– Jeg gemmer mig. – For hvem?
– For dem derinde. – Hvem af dem?
– Dem alle sammen. – Halløj, alle sammen!
Pas på, af banen.
Værsgo! Der skal støvsuges. Og vaskes gulv både herinde og i køkkenet.
Toilettet trænger til en kærlig hånd. Og ordn vandlåsen i vaskerummet.
– Hillemænd! – Ikke nu, onkel!
– Hold da op. – Skal du ikke også lave noget?
Jeg bygger en skillevæg.
Sådan her. Og så bliver hver mand på sin side, okay?
– Hej, unger. Kunne I ikke ... – Ikke nu, onkel!
Jeg er ikke husmor, håndværker eller kloakmester her i huset!
Søs, hør nu her!
– Fuglen er fløjet. – Den her familie går i opløsning!
Ja, det skal jeg lige love for. Du må gøre noget, far.
Jamen hvad?
– Familieterapi?! – Lige præcis.
Det trænger I i høj grad til. Jeg kender et par på Fyn, –
– som er eksperter i familiedynamik og krisehåndtering.
Det betyder, at vi skal over at finde ny energi –
– og finde redskaber til at prøve at leve sammen i fred og harmoni.
Det er et utrolig spændende projekt, –
– der går ud på, at vi skal leve sammen som de gamle ...
Vi skal overhovedet ikke den slags. Vi er en glad og harmonisk familie.
Og vi får en feriegæst i efterårsferien.
– Jamen hun kan da bare tage med. – Hun kan også leve som de gamle ...
Jeg har ikke tid. Jeg flytter.
– Så vil jeg have dit værelse. – Hvem siger, du skal have det?
– Hvad var det, du sagde? – Jeg flytter hjemmefra.
I hørte det godt. I vil bare have mit værelse. Gribbe!
– Vil du ikke bo hos os mere? – Det er tid, Per. Jeg er voksen nu.
– Hvem skal så have dit værelse? – Det må I selv finde ud af.
– Søs skal ingen steder. – Jeg er 19. Det bestemmer jeg selv.
Det skal vi tale meget mere om. Du er ikke gammel nok til at flytte.
(alle råber i munden på hinanden)
Familien først! Familien størst! Familien først! Familien størst!
– Ej, hvor er her smukt. Ikke, Per? – Jeg vil næsten sige, her er pænt.
– "Pænt" er det samme som "smukt". – Her er også vildt nice. Ikke, far?
De kunne godt have givet os puder at sidde på.
– Hvor er det der Fyn egentlig? – Det er jo her, der, over det hele.
– Godt, du er med, Olivia. – Jeg har ikke kørt i hestevogn før.
– Så er vi rigtigt kommet på landet. – Er der slet ingen huse herude?
– Eller en mere behagelig bil. – Eller mennesker.
Der står da en lige derovre.
– Tror du, han vil skyde os, far? – Nej nej. Han er nok bare på jagt.
Ole, prøv at se derovre. Ej, hvor er det vildt.
Velkommen til Frejas Lyst!
Vi er så glade for, at I har lyst til at give familielivet en ny retning.
En retning med tilgivelse og samarbejde.
Og hvis Freja står os bi, også en smule kærlighed.
Og apropos kærlighed. Det her er Rie.
Ja. Og det her er Rune.
Vi vil tage jer tilbage til en tid, hvor livet ikke var så kompliceret.
Vi skal alle sammen leve som vikinger.
– Skal vi lege vikinger? – Yes!
Jeg prøvede at sige det, men I afbrød mig.
Det var en tid, hvor sammenhold var afgørende for gruppens overlevelse.
– Må jeg spørge om noget? – Nej, du må ikke.
Nåh nej. Ikke noget alligevel.
Det var en tid uden computere, mobiltelefoner –
– og andre fremmedgørende elementer.
I skal alle sammen aflevere jeres mobiltelefoner og iPads i denne kurv.
– Det mener de bare ikke. – Jo. Det mener vi faktisk.
Men I får dem tilbage, når kurset er forbi. Hvis I da vil.
Så skal vi huske også at præsentere Gorm og Lisa.
Lisa er vores madmor, og Gorm står for alt andet praktisk.
Først skal vi have alle indkvarteret ovre i landsbyen.
Gudskelov. Jeg var bange for, vi også skulle bo i det vikingecirkus.
– Vi skal nok bo i den hyggelige kro. – Forhåbentlig.
Kom, det er denne vej. Lige på den anden side af tykningen.
Men husk at blive på stien. Der kan ligge jætter på lur.
Ja, det er rigtigt. Hold arme og ben inde i vognen, som man siger.
– Men nu er vi ved at være ude. – Det er da ikke landsbyen.
Det er en perfekt kopi af en landsby fra vikingetiden.
Familien Jakobsen? I skal bo i hytten herovre.
Og familien Madsen, I skal bo herovre.
Og familien Stevenson–Mahmoud? Det er jer?
I skal bo i den hytte bagerst her. Den sidste hytte er til familien Far.
– Øh, døren er låst. – Ja. Det er den nemlig.
Ligesom jeres familiemønstre er det.
– Jeg ved ikke, om jeg forstår ... – Hold nu din store mund, Torben.
Så hvordan I kommer ind i husene, skal I selv finde ud af.
Så jeres første samarbejdsøvelse starter nu. Sæt i gang!
Det er nemlig rigtigt. Værsgo at gå ud til jeres huse.
Genialt, Runulf.
Hey, prøv lige at komme! Er det ikke en lem, det der?
– Jo. Måske kan vi kravle ind der. – Den er jo ligesom lukket, Kloge.
– Måske kan man trække i geviret? – Jeg gør det!
Ikke tale om, Lille Per. Det her er et job for de voksne.
Kom så, onkel. Du skal op på skuldrene.
Ja, det er godt. Det går fint. Nej, nej, nej, onkel!
– Stop! Jeg kan ikke se noget. – Pas lige på.
Onkel, flyt hænderne. Onkel! Onkel.
– Pas på. – Pas på!
– Og vi siger tak til de voksne. – Kan du virkelig kaste med lasso?
Man har ikke arbejdet i et wild west–rodeo for ingenting.
Hvis man kan fange en ko ...
... kan man vel også fange en død hjort.
– Se, nu kommer den. – Hvad så nu?
– Vi kravler op ad rebet og ind. – Ja! Og det er et job for børnene.
Du er der næsten. Det andet ben skal ind.
Hvordan kommer han ned, når han er kommet ind?
Det er nemt nok. Der står en stige herinde.
– Jeg vil ikke dele værelse med Mie. – Jeg skal have mit eget værelse.
Lad os komme ind, før I fordeler værelser.
– Per, er du der? – Godt klaret, Per.
– Stop! Hvor er Bodil? – Hvor er Bodil?
Bare hun ikke er blevet bange og er løbet væk.
– Jeg har hende! – Gudskelov.
I lyder nærmest, som om hun er levende.
Du skulle bare vide, lille Olivia.
Ind med os.
– Det er jo ét stort rum! – Ser man det, ser man det.
Nå, hvem var det, der ikke ville dele værelse?
– Ikke samme hjørne som Ole. – Jeg skal have mit eget område.
Hvad hvis vi alle sammen tager bind for øjnene og ser, hvor vi havner?
– God idé! – Ja, ikke, Per?
– Bliver du aldrig voksen? – Helst ikke.
– Helle for at ligge her. – Så tager jeg hjørnet.
Nu er det nok. Jeg blev budt velkommen af to vikingetosser, –
– som har forbudt mig at bruge hoveddøren, som man ellers bruger.
Vi gør sådan her. Onkel og Ole, I sover derovre.
Ungerne og jeg sover der. Mie og Søs sover derovre.
– Det mener du ikke. – Enten det eller ude i skoven!
– Færdig, punktum, finale. – Hejsa.
Jeg håber, I har fået indrettet jer. Jeg kommer med tøj.
– Vi har selv tøj med. – Arh, nok ikke vikingetøj, vel?
– Vikingetøj. Sejt! – Ja, ikke?
– Er der tøj til alle? Hvor er mit? – Der står navn på pakkerne.
Der er samling i asahovet om et kvarter. Nogen spørgsmål?
– Ja. Hvor er toilettet? – Det er lige der.
– Undskyld, hvor? – Dér.
– Dér? – Ja. Værsgo.
Vi ses.
Ja, ja, ja. Ikke så dårligt, når man selv skal sige det.
– Nej! Hvor er I flotte, hva'? – Hvad med dig selv, onkel?
– Du ligner en gudehøvding. – Det ene skal passe til det andet.
Vi kan være dine vikingehøvdingebørn. Og så kunne far være ...
– Direktør for slaverne? – Sand feberredning, Per.
Lad os komme afsted.
Velkommen, kære frænder.
Nu hvor I har forladt den moderne verden og har fået vikingetøj på, –
– betyder det, at vi er én stamme.
Og det betyder også, at nu holder vi sammen i tykt og tyndt.
Og allerførst skal vi have os nogle ordentlige vikingenavne.
Vikingernes tilnavne blev givet –
– efter, hvordan de så ud, eller hvad de havde bedrevet.
Og vi har allerede nogle flotte vikingenavne.
Her ved min side står Runulf Rådsnar.
Og her Rie Rævesen.
– Er I klar? – Ja.
Og dit fornemme vikingenavn er ... Perus Krøltop.
Sejt!
Og dit navn, smukke dame, er Mie Mundfager.
– Og du er Ole den Ædelmodige. – Nå!
– Far! – Ja ja.
– Dit navn er Torben Tøffeltræl. – Trøffeltrold?
Tøffeltræl, Torben!
Søstra Skjoldmø!
– Olivia Æblekind. – Æblekind!
Onkel Ørnevinge.
– Far Fiskeøje. – Fiskeøje?
Onkel, ligner jeg en fisk? Helt ærligt?
Der er måske lidt havtaske over dig, hvis man kigger godt efter.
Ole siger, at "fager" betyder flabet.
– Havtasken er den grimmeste fisk. – Betyder mit navn så "mundflabet"?
– Er jeg grim? Er det dét, jeg er? – "Fager" betyder smuk, Mie.
– Dit navn betyder "smukke mund". – Yes! Ole? Ole?
Nu er I jo blevet rigtige vikinger.
Lad os indtage et dejligt måltid mad sammen.
– Hvor ser det lækkert ud. – Ikke endnu.
Spisesituationen er en udfordring for familier med ondt i sjælen, –
– men også det har Bifrostmetoden et svar på.
– Bifrostmetoden? – Præcis!
– Rune, lad os demonstrere. – Ja.
– Op med ske. – Og hægte. Og dyk i sodd.
– Og haps. – Og dyk i sodd.
– Og haps! – Mmm!
Så er det jeres tur.
– Lad nu være! – Ikke den vej!
– Hold op, onkel! – Lad nu være!
– Onkel, hold nu op. Onkel! – Husk, det er samarbejde.
I kan sagtens have det sjovt på vikingemanér, –
– samtidig med at vi arbejder med familiedynamikkerne.
(fuglefløjt)
Tror du, vi er de eneste vågne i hele verden?
Nej. Dem, der bager brød, står op midt om natten, så vi kan købe det.
– Der er ingen vågne her på gården. – Nej. Heldigvis.
– Hele min familie er blevet skør. – Ikke onkel Anders.
– Han er normalt altid skør. – Hvorfor er de så sure på hinanden?
– Jeg kan ikke finde ud af det. – Hvorfor bliver de ikke gode venner?
Jeg ved det ikke. Jeg har altså kun levet i syv år.
– Jeg gider aldrig blive stor. – Nej, ikke engang halvstor.
Har du haft fingeren i en stikkontakt? Det skal bare på Insta.
Hvor er min telefon? (vrisser)
Jeg kan ikke sove i de senge. Jeg er ikke skabt til at sove i halm.
Uh, mine ben er lamme!
Av, mit ben! Nu kan I more jer.
Alle skændes, lige til det er jeres gamle far, det går ud over.
Men jeg skal lære jer. Nu kommer jeg efter jer!
Stop!
Far? Jeg tror, du trænger til lidt fimbulvinter.
Lidt hvad?
Trænger du ikke til at køle lidt af på brændehuggerpladsen?
Jeg går lige over og hjælper.
Skal jeg vise dig, hvordan man gør?
Så tager vi sådan en der.
Så kan man lige slutte af med ...
Velkommen til jeres første spændende dag her på Frejas Lyst, –
– hvor vi sammen tager det første skridt ud på regnbuen.
– Man kan da ikke gå på en regnbue. – Jo. Det kan man faktisk godt.
Vikingerne troede, at regnbuen var en bro mellem Midgård, –
– hvor mennesket boede, og Asgård, som var gudernes bolig.
De kaldte regnbuen for Bifrost.
Derfor hedder vores familieterapi Bifrostmetoden.
Metoden går ud på, at I som familie skal tage skridt for skridt –
– og lære at overkomme jeres egne problemer.
I skal forestille jer, at vi skal gå på en regnbue til et bedre sted.
Er det ikke et smukt billede?
Mage til sludder skal man lede længe efter.
– Lad os nu give det en chance, far. – Far Fiskeøje!
Undskyld, men med hensyn til den regnbue, hvordan er det, man ...
Kunne du ikke for en gangs skyld klappe i og høre efter? Stop!
Lige i dag tager vi hver familie hver for sig.
Familien Far, hvis I vil følge med mig?
Og resten af familierne følger med mig her. Kom.
Kom indenfor. Værsågod.
Dette er valen, vikingernes ord for en slagmark.
Hvis vi skal binde familiens knuder op, er det vigtigt –
– at blødgøre rebene, så kærligheden og tilgivelsen igen kan flyde frit.
Der havde de gamle vikinger alle tiders øvelse, som vi kan bruge.
Det er kamp med krigsøkse og slagsværd.
– Men det kan godt være farligt. – Ja.
Og derfor ændrer vi en smule i våbnene ... og ved jer.
"Så kærligheden kan flyde frit." Jeg kan dårligt få vejret.
Så er der de sidste her. Tag en. Glimrende valg.
Sådan. Glimrende. Så er vi klar til at banke problemerne ud af kroppene.
Må guden for torden og slagsmål, –
– den mægtige Thor, stå jer bi! Sæt i gang!
(brøler)
Glimrende! Men I skal udvælge den, I har mest lyst til at smadre.
– Javel! – Som vikingetidens vanvidskrigere.
– Gå bersærk? Okay! – To mod én er uretfærdigt.
Er det ikke fantastisk?
– Dejligt! Far, hvad laver du derude? – Jeg vil jo ikke presse mig på.
Nej, du skal ind i kampen.
– Det er så dejligt. – Ja.
Nej nej. Nej! Nej!
Far?
– Far, er du okay? – Ja, det var så øvelsen på valen.
– Var det ikke virkelig sjovt? – Jo, men nu er det slut.
Jeg skal hjem og sove i min lune halm og drømme, det bare var en drøm.
Nej, for I skal alle sammen sove ude i det fri i nat.
Hvad skal vi?!
I skal sove i en stavhytte i skoven! Eventyret fortsætter!
Værsgo at træde indenfor, igennem portalen.
– Værsgo. – Undskyld, hvor er den hytte henne?
Den står lige der. Den er ikke samlet endnu, men det er ikke noget problem.
Bare man har arbejdstegningerne og en lille smule samarbejdsvilje.
Vi ses i morgen, friske og veludhvilede. Sæt i gang.
– Men ... – Jo.
– Nå. Lad os så se. – Det er bedst, onkel har kortet.
– Det er da lige meget. – Kan du huske det der Ikeaskab?
Der var fejl i den tegning! Hør nu bare efter.
Hvad med den her med en dut ude i enden?
– Det må være en D5'er. – Nej, den er noget kortere.
– Og uden dut. – Og der er kun to af dem.
– Så læg dem et øjeblik. – Hvad med de her store nogle?
– Det der ... er gulvet. – Det kan det umuligt være.
Det ligner altså tagplader.
– Fint! Hvis I vil lægge gulv ... – Aggressiv projicering.
Det er taget. Så skal der bare græs på toppen.
Gør, hvad I vil. Jeg tager ikke ansvar, når I får gulvet i hovedet.
– Hvordan går det? – Det går helt efter planen faktisk.
Alle familiemønstre er ved at falde fra hinanden.
Der er ingen tillid, intet lederskab. Der er ikke meget viking over dem.
– Interessant, hva'? – Ja, men en gigantisk udfordring.
(onkel skriger)
– Onkel! – Hvad sker der?
Far! Kom og hjælp!
Hvorfor dog det? I siger, jeg ikke kan finde ud af noget.
– Onkel, er du okay? – En, to, tre, fire, fem.
En, to, tre, fire, fem.
– Jeg er okay. – Hvad sagde jeg?
– Ingen har brug for mig. – Vi må bruge skrappe midler.
Ja. Der er varm birkesaft på kanden derhjemme. Kom!
Riemus, din lille valkyrie. Kom.
Nu får vi det bedste ud af det.
– Kan jeg ligge her i midten? – Ja ja. Kom bare.
– Der er altid plads til en til. – Hvor er de andre?
Onkel Anders går aftentur. Og Mie havde brug for alenetid.
– Alenetid? – Ligger I okay?
Ligger du godt? Jeg kan ikke ...
– Far, lad være! – Jeg kan ikke være her.
Jeg prøver at sove. Lig stille.
Min krop er ikke skabt til et leje af grangrene.
Jeg går lige en tur.
– Ser du ikke efter de små? – Jo, selvfølgelig.
Som altid.
– Hvor skal du hen, far? – Jeg sku...
Hvis du skal tisse, må du gerne gå lidt længere væk.
Selvfølgelig. Det skal jeg nok.
Så må det være syd ...
Ole? Måske var det mig, der var en idiot. Mest mig.
Altså det er bare, fordi ... (Ole snorker)
Så må det være nord. Så det er syd.
Søs?
Undskyld, jeg var så strid.
Jeg kan godt forstå, at du blev sur på mig med det der værelse.
Jeg vil bare gerne have, at du bliver boende hjemme.
Det er bare, fordi ...
Søs?
Er man stifinder, eller er man stifinder?
Onkel? Nå, der var du. Jeg har ledt efter dig overalt.
– I kroens badekåbe? – Ja ja, meget skarpsindig.
Vi skal tilbage, før ungerne opdager, vi var væk.
Jeg er bange for, det er for sent.
Nu, kære børn, skal vi ned i de lidt dybere følelser.
I sidder her sammen med jeres søskende.
Men hvor tit tænker man på, hvor meget man holder af sin familie?
Så er det nu, I gerne må finde jeres barndomskærlighedsting frem.
Så op med poserne og æskerne, og lad os kigge på sagerne.
Ja ja, rolig, rolig.
Nårh, hva'?
Næh!
Sikke en skæg, lille stikkerjøjertus.
Hvor er din barndomskærlighedsting, Fiskeøje?
Min barndoms... hvad for en?
Nu vil jeg bede jer om at gå ud i skoven og finde den ting, –
– der minder jer allermest om jeres søskende og det gode ved dem.
– Vil I gøre det for mig? – Ja!
Så afsted. Op med jer. Ud i skoven! Ud i gudernes grønne natur.
Fiskeøje, du har vel læst programmet?
Selvfølgelig har jeg det. Jeg vil godt spørge om noget.
Hvis andre end gydjen, og gydjen er jo mig, –
– skal have ordet, skal man altså stå på ét ben.
– Hvad skal man? – Man skal stå på ét ben.
Det gjorde vikingerne. Så blev diskussionerne ikke for lange.
Godt så.
Flot, far. Hvad vil du så sige?
Hvorfor er det så vigtigt, at vi har vores barndomskærlighedsting med?
Far, det stod jo i programmet.
Har du ikke forstået øvelsen, eller har du ikke læst programmet?
Jeg har læst programmet. Jeg kan bare ikke ...
Du har ikke taget din barndomskærlighedsting med.
Det har jeg. Jeg har taget den med. Den ligger ovre i hytten.
Nå, men så hent den. Så venter vi på dig imens.
– Nu? – Ja, nu.
– Må jeg godt ...? – Ja.
(vinger flakser)
Denne her? Nej. Herovre?
Denne her? Nej.
Hvad skal jeg bruge?
Hej, søde, lille Bodil. Kan du hjælpe mig et øjeblik?
Den her fik mig til at tænke på min lillesøster.
Det er meget flot, Rasmus Rørhat.
– Og Mille Månesten? – Den her minder mig om lillebror.
Først tror man, den stikker. Men når man mærker efter, –
– er alle siderne alligevel bløde og rare at røre ved.
Meget flot fund, Mille.
Perus Krøltop. Hvem vil du starte med?
– Det her er min storesøster. – Fordi hun er blød?
Og man kan rykke rundt på hendes hud.
– Gider du lige? – Nej, stop.
– Man må ikke kommentere på fundene. – Min hud er fast og stram.
Ole den Ædelmodige, hvem vil du starte med?
Min tvillingesøster.
Kvak, kvak.
Mie, vent!
Jeg har haft Rapper, siden jeg var fem år.
Min far havde ham med hjem fra en rejse til Singapore.
Og da han gav Rapper til mig, sagde han ...
– Da sagde han ... – Det er fint, Inger. Rigtig fint.
– Er du okay, Mie? – Ja. Solen skinner, fuglene synger.
Og min søde bror synes, jeg ligner ... en frø.
Jeg synes, det var en sød, lille frø.
Tak, Per.
Og så sagde min mor til mig ...
Ja, min stedmor. "Det der er Gnøfle."
"Hvis du virkelig gerne vil have ham, så er det din."
Og sådan kom Gnøfle ind i mit liv og har været der lige siden.
Det er en meget bevægende historie, Torben Tøffeltræl.
Man mærker, –
– hvor uendelig stor betydning jeres barndomsting stadig har for jer.
Og det er godt. For nu skal I nemlig sige farvel til dem.
I vikingetiden var det altafgørende, at man blev tidligt voksen.
En del af Bifrostmetoden går ud på, –
– at vi skal hjælpe jer i overgangen til at blive voksen.
I skal blive høvdingemødre og høvdingefædre!
Bilder I jer ind, at det vil hjælpe at sige farvel til vores krammedyr?
Bestemt. Al den omsorg og tryghed, som lige nu er bundet –
– i jeres barndomskærlighedsting, skal frigives, –
– så I kan give det videre til jeres familie.
Jeg vil bede jer tage jeres krammedyr og lægge dem herop i kassen.
Så giver vi kassen til velgørenhed.
Så er der nye, små mennesker, der kan få glæde af jeres krammedyr.
Det er en win–win–situation for alle.
(sukker) Mie!
Nej. Det skal simpelthen være løgn.
Hu! Hu! Hu!
Farvel, Perleblomst.
Ja.
Hu! Hu! Hu!
Tak for 43 år, lille Kævle.
Tak, fordi du altid har grinet ad mine sjove historier.
Også når de ikke var så sjove.
Tak for alt!
Mie!
Så mangler vi bare dig, Far Fiskeøje.
Kom så, far.
Kom. Ja, kom.
Hu! Hu! Hu!
Vent!
Jeg må tage ungerne med på råd. Det er trods alt også deres.
Nej, far. Stop. Det er jo det, denne her øvelse går ud på.
Du skal udfylde rollen som den voksne, ansvarlige høvdingefar, –
– der tør tage de vanskelige beslutninger.
– Kom så, far! – Kom så, far!
Kom så, far! Kom så, far!
Se, hvad jeg fandt!
Den skal stå der. Så. Nu er det helt perfekt.
– Jeg mangler bare at putte en der. – Det gør jeg også.
Nej, det er min. Giv slip, det er min.
Ej, undskyld. Du tager den bare. Jeg finder en ny.
Så er den der. Se! Nu er vores hus helt perfekt.
Prøv at se. Der er også et værelse til Bodil herinde.
Det er perfekt i størrelsen.
– Skal vi ikke hente hende? – Jo. God idé.
Åh nej, jeg vidste det. De sagde jo, jeg skulle ...
– Det er forbi. Alt er forbi! – Slap nu af. Lad os snakke sammen.
Der er ikke noget at snakke om. Jeg er en færdig mand.
– En færdig far. – Sæt dig nu ned, ikke?
Sådan. Du er ikke en færdig far.
Du er en høvdingefar, der har gjort sin pligt.
– Er jeg? – Du gjorde det for familien.
Som en rigtig høvdingefar skal gøre.
– Ja. Måske har du ret. – Selvfølgelig har jeg ret.
Hvis du tager tæpperne, henter jeg Bodil.
– Åh nej. Nej! Alt er forbi. – Far? Har du set Bodil?
Du er en færdig mand. En færdig far.
Far, hvad er der sket?
Jeg forstår overhovedet ikke, hvad du har tænkt!
– Ro i retten! – Det er ikke nogen retssal.
Jamen så ro i skoven! Ole har ordet.
Ja tak. Far, har du givet Bodil væk? Vores Bodil!
Nej, jeg har ikke givet hende væk. Det var en frigørelse.
– Hvad i alverden taler du om? – En ad gangen!
– Mie. – Har du frigjort Bodil?
Nej, ikke Bodil. Jeg har frigjort familien.
Ja. Hvad var det, hende Rie sagde? Kun ved at frigøre sin livslange ...
... omsorg ... Og så noget med tryghed. Jeg kan ikke huske det.
– Skyder du skylden på Rie nu? – Ja! Nej nej.
Du har ret. Det var mig, der hentede Bodil og puttede hende ned i kassen.
– Det er ene og alene min skyld. – Helt enig! Altså ...
– Husk talerrækken. Mie? – Hvornår får Per hende tilbage?
– Hvornår får vi hende tilbage? – Jeg ved det ikke. Jeg tror ...
– Jeg fik aldrig spurgt. – Det spørger du om lige nu.
Jeg går hen til ... dem?
Ja. Du forlanger, at vi får Bodil tilbage med det samme.
Fint. Nu er de jo ikke helt lette at have med at gøre.
– Jeg tror, de kommer til at sige ... – Det kan der ikke blive tale om.
– Hvornår får vi hende så tilbage? – Aldrig. Det er jo hele pointen.
– Al den omsorg, I har for Birte ... – Bodil.
Bodil, ja. Al den omsorg skal gives til din familie alene. Ikke, far?
Det er en overgangsrite til voksenlivet. Kan du huske det?
Og alle kæledyrene går til Røde Kors og kommer ud til fattige børn.
Du vil da hjælpe de fattige børn, ikke?
Vil vi måske ikke gerne det?
– Får jeg så aldrig Bodil igen? – De kan ikke bare give hende væk.
– Sagde du ikke noget, far? – Jo jo. Jeg sagde jo ...
Men jeg vil jo også godt hjælpe de fattige børn.
– Det er trods alt bare et tøjdyr. – Er du fuldstændig skør?
Bodil er ikke bare et tøjdyr.
Vi vil hjælpe de fattige børn, bare ikke med Bodil.
Det er som at forære et familiemedlem væk.
– Kunne vi give dem Ole i stedet? – Du har fat i noget.
Vi tilbyder Rie og Rune et andet tøjdyr i bytte for Bodil.
Det er nok ikke en god løsning. Der er også alt det med frigørelsen.
De kan ikke sige nej, hvis de får et andet tøjdyr.
Vi kan jo give dem 10 eller måske 20.
En masse tøjdyr i stedet for Bodil!
Det er en god idé. Hvor skaffer vi en masse tøjdyr herude?
– Tøjdyr? – Ja. 20 styk cirka.
Vi har kun en købmand. Han sælger vist ikke tøjdyr.
Han har en hylde med glasnips. Kan det bruges?
– Nej, man skal kunne kramme det. – Det må godt være hjemmelavet.
– Lidt ligesom den der. – Nåh, den her?
– Ja, den er fin. Prøv at se. – Den er flot.
– Hvor har I den fra? – Ude fra træmanden.
– Han snitter figurer i sin hytte. – Han har hytten fuld af dem.
– Super. Så tager vi bare derud. – Det tror jeg ikke lige ...
Træmanden er ... ikke så glad for andre mennesker.
– Han er sådan lidt speciel. – Det er vi såmænd vant til.
Man siger, han ikke har talt med andre mennesker i over 20 år.
– Vi fandt den i skoven. – Det er lidt op ad bakke.
Men vi bliver nødt til at gøre det. For Bodil!
Pruh! Og stå. Så er vi her.
Men hvor er hytten henne?
Den er lige herhenne, men det er nok bedst, vi står af her.
Hold da op, der er mange skilte! "Gå væk". "Bliv ude".
– Han er vist ikke særlig gæstfri. – Det ligner jo et heksehus.
– Hold nu op, Per. Vi hilser på ham. – Nej, vent.
– Måske jeg skulle gå først. – Sludder og vrøvl!
Det er vel bare et menneske. Jeg snakker lige så stille med ham.
Hallo! Er der nogen hjemme?
– Hvad er det der for noget? – Vi kommer fra Frejas Lyst.
Duk jer!
– Kom du noget til, far? – Jeg er okay ... tror jeg nok.
Han mener det vist alvorligt, vores gode ven derinde.
Det er jo det, jeg siger.
Han kunne have slået mig ihjel med de hagl.
Han skyder kun med tørrede ærter. Men det svier pænt.
– Er du sikker? – Ja, det er en ærtebøsse.
– Godt så. Onkel, er du med mig? – Selvfølgelig. Hvad skal vi?
Hallo, hr. træsnittemand. Vi vil dig intet ondt.
Hold nu op! Vi vil bare snakke.
– Se. Der er han. – Det er jo ham, vi så ude i skoven.
– Hvad er det, han laver? – Det ligner en svævebane.
Åh nej!
Søs! Onkel!
Jeg får en fornemmelse af, han ikke vil snakke med os.
– Hvad gør vi så? – Vi giver op.
– Nej. Hvad så med Bodil? – Det her kræver jo ridderrustning.
Ridderrustning. Kom, Ole. Nu er det vores tur.
– Til hvad? – Er I helt sikre på det her?
For Bodil.
– Tror I virkelig, det er en god idé? – Har du en bedre?
Nej.
Hvad er det for noget?
Jeg skal ordne dem.
Nu har han gang i det forbandede luftvåben igen.
De rådne æbler kommer han ingen vegne med.
– Kom. Nu er det vores tur. – Tur til hvad?
Det er ikke æbler den her gang.
– Hvepsebo! – Nej!
– Lad mig. – Det kan du da ikke!
Man kan, hvad man vil.
Det er ingenting.
– Supergodt gået. – Er de inde?
Jeg ved det ikke endnu.
Nej! Vi er forrådt.
– Okay, klar? – Vi må forsvare os til sidste mand.
Davs.
– Undskyld, vi bare braser ind. – Men vi har brug for din hjælp.
Nej. Du skal helst ikke skyde os, træmand. Vi vil bare redde Bodil.
– Vi har rigtig meget brug for hjælp. – Jeg skal ikke redde nogen.
– Jeg bryder mig ikke om mennesker. – Bodil er ikke et menneske.
– Bodil er en elefant. – Nå.
I gør nar ad mig. Alle gør altid nar ad mig.
Nej, det gør vi ikke. Bodil er en elefant. En lille en.
– Og hvad hedder ham der? – Ja, han hedder ...
Den hedder ikke noget. Ligner jeg måske et barn?
Nej nej, slet ikke. Men jeg tror, han hedder noget.
– Han ser meget sød ud. – Synes du det?
Nu gør du nar ad mig igen. Det er han overhovedet ikke.
– Han var min allerførste. – Så hvad hedder han?
Ja, han hedder Poul.
– Nu lægger han geværet fra sig. – Og nu sætter han sig ned.
– Jeg lavede ham, da jeg var syv. – Ligesom os!
Nej, syv et halvt. Han var min bedste ven.
– Ligesom mig og Bodil. – De andre børn drillede mig altid.
Men ikke Poul, aldrig ham. Vi legede altid. Vi legede skjul.
Selvom det er tosset, for jeg vidste jo, hvor han gemte sig.
Mig og Bodil leger også gemmeleg. Jeg lader, som om jeg ikke ved det.
Må jeg prøve at holde ham?
Åh!
Du er en frækkert.
Nå, hvad er det så med hende Bodil?
– Hvor var det godt klaret. – I var altså også ret gode.
Det var nemlig vaskeægte familiesamarbejde.
– Familien først, familien størst. – Åh ja. Hør lige.
Familien først, familien størst.
familien først familien størst
ja familien svigter ik' og det' der intet der kan stik'
familien først familien størst det' jo os vi virkelig kender
vi' hinandens bedste venner
helt alene bli'r man trist og ene
som et træ med grene uden blade på
og er man flere kan man klare mere
og tør invitere andre udefra
sammenhold er stammen på det træ vi gror på sammen
og familien er rammen om det sammenhold vi har
vi siger hej til hele verden for så vidt vi ved så er den
fuld af skønne søde men'sker vi gerne ville kende
men det er i sidste ende i familien vi virk'lig hører til
ved man hvor man kommer fra og hvor man hører til
er det meget nemmere at nå alt det man vil
ved man hvem man holder af og hvem der holder ved
er man godt klædt på til ny venskabelighed
for helt alene bli'r man trist og ene som et
træ med grene uden blade på
er man flere kan man klare mere og tør
invitere andre udefra
sammenhold er stammen på det træ vi gror på sammen
og familien er rammen om det sammenhold vi har
vi siger hej til hele verden for så vidt vi ved så er den
fuld af skønne søde men'sker vi gerne ville kende
sammenhold er stammen på det træ vi gror på sammen
og familien er rammen om det sammenhold vi har
vi siger hej til hele verden for så vidt vi ved så er den
fuld af skønne søde men'sker vi gerne ville kende
men det er i sidste ende i familien vi virk'lig hører til
familien først familien størst
familien øst familien vest
familien bedst
Undskyld!
Det gør ikke noget. Det var ikke din skyld.
Så I donerer alle disse træfigurer til indsamlingen?
– Ja. Med hue og det hele. – Det er fantastisk. Tak.
– Men så skal vi have Bodil tilbage. – Nemlig. I hel og uskadt tilstand.
Skal vi forstå det sådan, at I alle sammen er knyttet til den elefant?
– Ja. Og I skal kalde hende Bodil. – Fordi det hedder hun nemlig.
Hun er et fuldgyldigt familiemedlem.
Og det har hun været i mange, mange år.
Det er et stort øjeblik. Undskyld, men jeg bliver helt bevæget.
Det er det, vi i fagsproget kalder aureus. Gennembrudsmomentet.
Jeg har ikke set det i så rendyrket form før.
Undskyld, kunne man lige få det på dansk?
Det betyder, at vi har fundet ind til –
– selve symbolet på problemerne i familien. Så øvelsen har virket.
– Tillykke. – Tak. Tror jeg.
Men må jeg spørge om noget? Får vi så Bodil igen, eller hvad?
– Nej! – Hvad?
Nu er det vigtigere end nogensinde, altafgørende, –
– at ikke bare du, far, men I alle løsriver jer fra den binding, –
– som har blokeret for alle jeres sunde og ægte relationer.
Husk, hvor hårdt vikingerne gik til værks, når de skulle hærde de unge.
Undskyld, men det er det værste vrøvl og sludder, jeg har hørt.
Er det ikke rigtigt?
Det er en omgang hjemmestrikket vås og psyko–pseudo–pladder.
– Lige mine ord! – Også mine.
– Altså næsten. – Pragtfuldt!
Det er dejligt at mærke på jer, når I tager fælles front.
Ved I, hvad det betyder?
Det betyder, at Bifrostmetoden begynder at virke.
Stol på os. Vi ved, hvad vi gør. Og vi vil jer det bedste.
(fjernt kæmpebrøl)
(hyler)
– Hyler han stadig? – Mon ikke!
Far? Far! Tag den med ro, ikke?
Det kan jeg ikke. Det er, som om jeg er med i en film.
Nå ja. "Far og monstervikingerne".
Han er godt nok udholdende.
Er du sikker på, vi gør det rigtige? De er meget knyttede til elefanten.
Og lige præcis derfor gør vi det rigtige.
Vi kunne jo også give dem elefanten tilbage. Det er bare et tøjdyr.
Så kan vi lige så godt lukke centeret.
Hvis ikke vi tror på vores metoder, hvem skulle så?
Nej. Du har jo også fuldstændig ret, Riemus.
Det har virket før. Og det vil virke igen.
Jeg ved, vi er på rette spor.
Jeg lover dig: De vil alle sammen takke os, inden de tager hjem.
(fjerne hyl)
Stakkels Bodil. Jeg tror, hun savner os.
Og stakkels Kævle. Vi har ikke været væk fra hinanden i 43 år.
43 år!
Op med hovederne, alle sammen! Kampen er ikke forbi.
– Er den ikke? – Nej, slet ikke.
– Står vi sammen om Bodil? – Ja.
– Jeg kan ikke høre jer. – Ja!
– Vil vi kæmpe for Bodil? – Ja!
– Tager vi hjem uden Bodil? – Ja! Eller nej.
Godt!
Så ved jeg ikke mere lige nu.
– Jeg går. – Hvorhen?
– Ud, hvor man kan tænke. – Jeg går med.
– Riemor? – Hvad er der, Runefar?
Vi er på rette vej. Men er det nok med det sædvanlige ritual?
Selvfølgelig er det det.
Det virker hver gang.
Men det er en særlig familie. Især den der far.
(hyler)
Stædig er han i hvert fald. Hvad havde du så tænkt dig?
Jeg tænker på noget, som omfatter alle tøjdyr.
Noget, som er stort og effektivt.
– Ragnarok. – Nej. Det gider jeg simpelthen ikke.
Sidst vi havde ragnarok, kimede det for mine ører en hel uge efter.
Okay. Hvad så med noget, som ikke kimer for ørerne, –
– men som stadig er stort og effektivt?
Det store høvdingeblót.
– Høvdingeblót? Hvad er det? – Noget med et skib, man bygger.
– Ja, med kim i ørerne. – Kim?
Blót? Jeg synes, jeg har hørt det før.
Lad os google det. Nåh nej. Det kan vi jo ikke.
– Er vi der, hvor alle kneb gælder? – Vi er for længst forbi det punkt.
– Hvad? – Jeg har stadig min gamle Nokia.
Det er løgn! Den er løbet tør for strøm.
– Nå, men så ... – What? Søs, har du også?
Luk, Mie. Jeg afleverede mit cover. Jeg skal kunne få fat på Peter.
– Jeg har ikke mere data. – Det er lige meget.
Nu husker jeg, hvad høvdingeblót er.
– Det er et offerritual. – Hvordan kan du pludselig huske det?
Det kom pludselig til mig.
– Far? – Hvad er det, du har under tæppet?
– Jeg ville have afleveret den ... – Snydepels.
Pyt med det. Hvad står der om det der høvdingenoget?
"Når en vikingehøvding døde i kamp, –
– lagde man ham på hans drageskib med dyr og hans personlige slaver."
– Og så ... – Og så hvad?
Så satte man ild til skibet og skubbede det ud på havet.
Indtil det brændte op og sank til bunds.
– Vil det sige, at Bodil skal ...? – Ja, jeg er bange for det.
– Vi må gøre noget. – Jeg har en idé.
Men det kræver, at vi arbejder tæt sammen. Uden noget ballade.
– Og ingen hylen og skrigen? – Ja, selvfølgelig.
– Selvfølgelig. For Bodil. – For Bodil!
– Vi har brug for en tømmerflåde. – Dem har jeg bygget masser af.
– Jeg husker tydeligt ... – Glimrende, onkel.
Der står nogle planker, vi kan bruge.
Vi skal bruge dunke til at holde flåden oppe med.
Og Gorm havde en slags pumpe.
Vi har brug for reb og spande. Og vi har brug for en stige.
– Hallo, hvad med dem her? – Ja, de er gode.
– Er det Bodil, de har pakket ind? – Ja, Per. Det er jeg bange for.
– Skal vi ikke snuppe hende nu? – Nej, vi holder os til planen.
Åh nej. De har vel ikke tænkt sig at ofre Gnøfle?
Ti nu stille, Torben.
Velkommen til blótpladsen. Velkommen også til lurblæserne.
Og velkommen til de frivillige fra Lundby Vikingelaug.
– Det er dejligt at se jer. – Hil!
Lad os begynde med at vise respekt for den hellige gydje.
(blæser fanfare)
Vær hilset, I børn af Midgård.
I er alle inviteret til fest i Asgård af guderne selv.
Vildsvinene steger allerede sagte over bålet på spyd.
Lad der flyde mjød og saft i rigelige mængder.
– O, høje Odin! – Bra!
– Strålende Freja! – Bra!
– Prægtige Thor! – Bra!
Foran jer står fire familier, der har brug for hjælp.
Hjælp til forsoning og forening. Og hjælp til et bedre liv.
Har I medbragt gaver til at formilde guderne?
Ja, høje gydje. De bringer gaver af den ypperligste kærlighed.
Nej.
Er I klar til at ofre kærlighedsgaverne for den gode sag?
– Ja, de er parate. – Jeg er ikke parat.
Du skal ikke sige noget nu. Vores tid kommer.
Lad da mine skjoldmøer bringe offergaverne ned til drageskibet.
O, I Nordens guder!
Jeres ydmyge tjener bringer jer offergaver i kærlighed og respekt.
Til røg skal de blive, så røgen kan opstige til Asgård, –
– for at I kan bevidne vores hengivenhed.
Så er det nu. Afsted.
Velan, danske helte. Lad flammerne fortære fortidens synder!
Hu! Hu! Hu! Hu! Hu! Hu!
Nej, nej, nej!
Gnøfle, farvel.
– Er I med? – Nå, der er I.
– Jeg troede aldrig, I ville komme. – Hvor er den blevet flot.
– Skynd jer. – Bare den vil flyde.
Det minder mig faktisk om, dengang jeg var i flåden ...
Fint nok. Jeg gentager planen. Vi skynder os ud til drageskibet.
Pumpen slukker ilden. Jeg befrier Bodil.
Så sejler vi over på den anden side af søen og siger: "Farvel, vikinger".
– Bare han nu er der. – Selvfølgelig er han det.
– Er du helt sikker? – Ja. Det har vi jo aftalt.
Lad os håbe, du har ret.
– Skub! – Det er godt.
Se! Er det sørøvere?
– Hvad for noget? Hvor? – Kom nu! Hurtigere!
– Hvad laver de? – Kom så! Hurtigere, hurtigere.
De har kurs mod blótskibet. Stop! Kom tilbage!
Skynd jer! I kan godt nå det!
– Nu tier du stille. – Det er dig, der skal klappe i!
De er ved at frelse Gnøfle! Sømmet i bund!
Kom så!
Kom, Rie. Vi må skynde os.
– Skynd jer, inden den brænder op. – Det er ret svært, det her.
Lad mig hjælpe.
Tak, søster.
Kom, kom, kom. Kom nu, Riemor.
Op. Skynd dig.
– Er du okay? – Okay. Så tag den her åre.
Skal jeg tage åren? Jeg kan da ikke ro!
Det er du den ondelyneme nødt til.
Han er her jo ikke.
Når Poul siger, han kommer, så kommer han.
– Var det ikke dukken, der hed Poul? – Alle hans dukker hedder Poul.
Også ham selv. Se! Der kommer han!
Undskyld forsinkelsen. Jeg skulle lige have gang i den.
– Hvor er de andre? – De er på vej med tømmerflåden.
– De ligger nærmest stille. – Vi kommer ingen vegne.
– Det er, som om vi sidder fast. – Vi er viklet ind i tangplanter.
En må vikle os fri.
– Jeg gør det. – Nej, du bliver bare her.
Torben Tøffeltræl. Krammer!
Det har jeg ikke tid til. I skal afsted!
– Husk at få fat i Gnøfle! – Ja.
– Kom nu, Riemor, hiv! – Jeg hiver, alt jeg kan! Jeg hiver!
Hvad laver du?
Den skal ned i gaflen, amatørviking!
Siger du! "Giv mig et høvdingeblót." Idiot.
– Megasejt, far. – Tak, unger.
– Hvordan går det derude? – De er der næsten.
– Åh nej. Det brænder helt vildt. – Alle mand til pumperne. Pumpen.
Det er derovre, Mie.
– Ole! Stigen. – Mere vand!
– Jeg kommer nu! – Nej, far gør det.
Jeg gør det.
Nu gør han det!
Det må jeg sige. Han er ikke nogen tøsedreng, hva'?
– Han er ikke rigtig klog. – Han er et rigtigt mandfolk.
Kom så, far!
Åh nej! De er komplet vanvittige. Vi må skynde os.
Rie. Giv mig din åre. Sæt dig ned i bunden.
Nu skal der vikingeroes.
– Skynd dig, far! – Pas på ilden.
– Sprøjt mere vand på. – Der kommer ikke noget.
– Pumpen er tom. – Fyld spandene op.
– Jeg kan ikke komme forbi. – Skynd jer.
Nu virker det igen. Skynd dig, far.
– Pas på, der er ild i tovet! – Tovet? Hvad for et tov?
– Nu sætter de skisme sejl. – Få mig ned herfra.
Jeg kan ikke holde den. Den sejler fra os.
– Med far på. Hvad gør vi? – Onkel, lav dit cowboykast igen.
Hvorfor ikke? Kan man fange en vikingehytte, kan man fange en drage.
– Skynd dig! Den sejler hurtigt. – Pas på, unger.
Yippee ki yay!
Skynd jer!
– Familien først, familien størst. – Familien først, familien størst.
Familien først, familien størst! Familien først, familien størst!
– Per, stop! – Slip mig. Far, jeg kommer!
– Nu er Per klatret derud. – Det er farligt, det her.
– Hvordan får jeg dig ned? – Løsn rebet.
Forsig...
– Min modige dreng. – Min seje far.
– Pas på! – Hvad med de andre tøjdyr?
Du har ret. Afsted med dig. Onkel, tag imod.
– Du er en helt! – Nu er han i sikkerhed.
Ole, tag Bodil. Pas på hende. Kævle. Mie!
– Her, onkel. – Kævle! Hvad har vi rodet dig ud i?
Så, Bodil. Nu er du i sikkerhed.
Bodil! Hvad har de gjort ved dig? Bodil er blevet til hø.
– Det er Kævle også. – Det er ikke tøjdyrene, de ofrede.
– Jamen hvor er Bodil så henne? – Rolig, kære venner.
– Bodil er i sikkerhed. – Bravo, alle sammen!
Det var simpelthen en enestående konflikthåndtering.
I det smukkeste og tætteste samarbejde.
Hvem skulle have troet, at Bifrostmetoden er så effektiv?
– Må vi så få vores Bodil nu? – Ja, min ven. Det kan du tro.
Bodil har fuldendt sin opgave på fornem vis.
– Bodil. – Bodil.
– Se der. – Og den her er vist din.
Kævle! Mange tak.
Gnøfle. Min egen lille Gnøfle.
Tak for hjælpen.
Kom, lille Poul.
Vi tænkte nok, at tøjelefanten var nøglen til jeres succes.
I er ikke rigtig kloge. Jeg var sådan et stykke fra at blive grillkylling.
Vi havde ikke forestillet os, at I ville gå så voldsomt til værks.
Men I var så gode! Og I børn var fantastiske.
Det er, fordi jeg har verdens bedste søster.
Og jeg har verdens bedste drengeven.
Det beviser bare, at vores Bifrostmetode fungerer ...
Stop en halv. Jeg orker ikke at høre mere om den metode.
At vores familie er velfungerende, har intet med jeres metode at gøre.
Det er, fordi vi elsker hinanden og respekterer hinanden, som vi er.
Vi er nemlig verdens bedste familie.
Er det muligt, at I kan gentage det skriftligt i vores næste brochure?
Nej, endnu bedre. Vi skal tage et holdfoto til vores brochure!
Et billede af os alle sammen. Kom, alle sammen.
Så er det nu, det sker.
– Har du husket det hele, Søs? – Det tror jeg.
– Hvordan vil du klare dig uden os? – Ring hjem hver dag.
– Det skal jeg nok. – Og kom på besøg hele tiden.
– Det lover jeg, min skat. – Værsgo.
– Hav det godt, alle sammen. – Vi vil savne dig.
– Vi ses. – Vi ses. Farvel!
Den, der kommer først, får Søs' værelse!
– Jeg skal vinde. Gå væk! – Du må ikke skubbe!
(far sukker)
Danske tekster: Malene Hollnagel Scandinavian Text Service