Downloaded from YTS.MX
"De nyfikna kommer att glädjas över mina slutsatser.
Official YIFY movies site: YTS.MX
För de som redan bestämt att de inte tror behöver jag inte förklara."
MÁRIO DE ANDRADE I "PAULICEIA DESVAIRADA", 1922
Det finns ett ordspråk på yoruba som lyder:
"Eshu dödade en fågel igår med stenen han kastade idag."
Det här ordspråket är en bra sammanfattning av vad jag vill göra.
EN ORIGINALDOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
Sätt upp min bild på väggen En dag vill jag battla honom
När han har mikrofonen Är rimmen enkelriktade
Han är grym Jag ska tatuera hans namn på handen
Han är sitt eget varumärke
När mikrofonen är på Är han aldrig borta
Det känns inte som om det är första gången jag är här.
På något vis föddes mina drömmar och min kamp långt innan mig.
Men först av allt måste vi sätta allt i sitt sammanhang.
En bild av nutida svart tänkande i Brasilien.
Det är vad ni ska få se nu.
Ett. Brasilien var det sista landet i Amerika att förbjuda slaveri.
SLAVERI FÖRBJUDET I BRASILIEN
Två. Staden São Paulo fick sin förmögenhet från 1800-talets blomstrande kaffehandel.
Det producerades med slavarbete.
Tre. När slaveriet förbjöds fick miljontals svarta försöka överleva.
Detta följdes av en "vithets"-politik som uppmuntrade europeiska migranter
och demoniserade afrikansk och infödd amerikansk kultur.
Den försökte helt sudda ut både minnet av slaveriet
och allt som icke-vita personer gjort för landets utveckling.
Från början försökte imperiets myndigheter göra de svartas blod "vitare"
för att utplåna deras kultur och hindra dem från att få viktiga poster.
Fyra. För att São Paulo skulle bli platsen vi idag kallar "möjligheternas stad"...
São Paulo, staden där alla arbetar hårt.
En betongjätte som växer sig större för varje dag.
...ledde till en våldsam statusförvandlingsprocess.
Många områden förvandlades, och speciellt de där svarta bodde.
Gala på stadens operahus.
Stora delar av den svarta befolkningen tvingades ut i ytterområdena.
Fem. Fattiga personer från resten av Brasilien
sökte lyckan i "möjligheternas stad", och hamnade också i ytterområdena.
Det var så mångfalden och kulturen i São Paulos ytterområden föddes.
Sex. På 1970-talet föds hiphopkulturen i USA
och den sprids över hela planeten.
Rapmusik, breakdance och graffiti
blir ett sätt för ungdomar från São Paulos ytterområden att uttrycka sig.
De träffas i São Paulos centrum, dit alla har lika lätt att ta sig.
Närmare bestämt, vid metron São Bento.
Sju. Musiken sprids till andra ytterområden i Brasilien
och blir till en medvetenhetsrörelse om rasism och social ojämlikhet.
Skivbranschen är avvisande men säljer miljontals album.
Det blir en första kommunikationskanal
mellan arbetarklassen och Brasiliens svarta intellektuella.
Sedan dess kan den kopplats till alla framsteg för arbetarklassen.
Vita personer förstår sig inte på de exotiska utstyrslarna
med kepsar och starka färger.
Åtta. Rapmusiken ses ofta som en plattform för klagomål
men den är mer än så.
Alla vill dansa till musiken.
Rapmusiken söker sina rötter i den brasilianska popvärlden.
Speciellt i samban.
Det starka mötet förändrar båda världarna för alltid.
Meddelandet är tydligt: Vi kan göra mer.
Nio. Trots Brasiliens strukturella rasism
befriar den nya kulturen unga i hela landet.
Även ekonomiskt.
Den digitala utvecklingen gör att nya artister
kan uppnå saker som ingen tidigare klarat.
-Gatan... -...är vi!
Gatan är vi.
Tio. Framgång är mer än att tjäna pengar.
De här ungdomarna vill mer än att bara bli berömda.
De vill skriva om landets historia.
Just det, en sak till. Mamma kallar mig Leandro
men alla andra kallar mig Emicida.
Jag är en av de där ungdomarna.
THEATRO MUNICIPAL I SÃO PAULO NOVEMBER 2019
Vi går snart ut på scenen.
Om femtio år kommer vi att se tillbaka på det här
som en kväll som förändrade folks liv.
Det här är vårt sätt att säga till folk som oss att de hör hemma här.
Vi måste absolut finnas i den här miljön
och alla andra miljöer vi har uteslutits från under vårt lands historia. Är du med?
Nästa generation av domare, läkare, advokater och presidenter
sitter där ute just nu. Vi ger dem rätten att drömma.
Är ni med?
Tack ska ni ha. Det är det här AmarElo handlar om.
Vi gör det tillsammans.
Idag är jag en av dem som haft tur
Jag är både väldigt ung
Och är trygg och full av kraft
Det får mig att undra om
Gud är brasilianare Och går vid min sida
Jag kan inte lida mer För det som har varit
Det räcker med blod, det räcker med tårar
Förra året dog jag, Men inte i år
Det räcker med blod, det räcker med tårar
Förra året dog jag, Men inte i år
Mina drömmar flyger högre än drönarna Det som driver mig är hunger
Att förstöra allt som en cyklon
Imorgon få inte bli Igår med ett nytt namn
Gamen väntar ivrigt på vårt fall
När all skit är över Är jag större än det här
Kropp, sinne, själ, som i Ayurveda
Som vatten flyter jag genom sten
Jag är dramatikern i dramat Allt är hemligt drama
Jag ber er gå ur leran Sätta eld på världen
Inget melodrama, bara pengar Guds plan i sikte
Capulana, katana, målet är nirvana
Spelet är riggat mot oss Men vi kan inte förlora
När vinden vänder Börjar ett verkligt samtal
Jag släpper det inte Det går inte
För nu ska vi visa Dem som skrattade när vi låg
Mormor har aldrig varit där. Hon är åttio år.
Onsdag blir första gången.
Kan du spela för mig?
-Filmar du? -Ja.
Det är det som är så häftigt.
Mamma, mina mostrar...
...mina döttrar, båda två...
De kommer dit och de ser det på olika sätt allihop.
Många av killarna och tjejerna som kommer på onsdag
har aldrig varit i Theatro Municipal.
Det är därför det är så viktigt med den här grandiosa lokalen.
Den är stor och imponerande.
Det är inget nytt.
När de går vill jag att de ska tänka:
"Det här får inte försvinna i det digitala."
Han har fått solen att gå upp.
Han är tillbaka!
Mattanten går av Och bussen kör vidare
Dona Maria är långt borta
Det är först då solen går upp
Spindlarna spinner sina nät I nattens mörker
Älskare hämtar andan I Morfeus rike
Och solen, den kommer senare
Solen kommer senare
Den största stjärnan, jag vet Men den kommer senare
Solen kommer senare
Det är ett bokstavligt exempel på världens naturliga ordning.
Solen går upp i Sezefredo och sen i Fontalis.
Är du med?
Sezefredo ligger högre än Fontalis.
När man ser det uppifrån, ser man inte längre husens konturer på natten.
Bara stjärnorna på himlen och ljusen från varje hus i kvarteret.
Mattanten går av Bussen kör vidare
SÅNGERSKA
Det är först då solen går upp
Spindlarna spinner sina nät I nattens mörker
Älskare hämtar andan I Morfeus rike
Och solen, den kommer senare
Solen kommer senare
Den största stjärnan, jag vet Men den kommer senare
Solen kommer senare
MUSIKER
Blir det en singel?
Jag tror inte riktigt på singlar.
Du gör bara det du ska göra. Du har rätt.
Ju bättre låten är, desto mindre spelas den.
Sant.
Jag gör vad jag känner för, sen gör de som de vill.
Jag gillar...
Zeca!
Skynda dig. Kom nu!
FILMEN "ORFEU NEGRO"
-Spela så att solen går upp. -Jag kan inte.
-Jo, du kan. -Jag får inte.
Sluta. Spela bara.
Han fick solen att gå upp!
Wow. Precis som i filmen.
Nu är det ni som är filmen.
Albumet bygger på en dröm.
Det är en man som går och lägger sig och drömmer att alla hjälper varandra.
Det är en vacker dröm där folk förstår och stöttar varandra.
Det är hans dröm.
"Principia" är den drömmen.
Bokstavligt talat.
Det är därför början är så eterisk och luftig.
Den börjar mjukt.
Man hör de gamla tanterna i de gamla skolområdena sjunga...
Det tar en tillbaka till barndomen.
Det är som mammas vaggvisor.
Han drömmer om en tid då blev omhändertagen och förstådd.
Han får kontakt med växter, som vinruta, och med religionen.
Allt som hjälper honom att känna tro när omvärlden säger åt honom att inte tro.
Vi har bara varandra och vi måste kämpa för det.
Allt vi har är
Allt, allt, allt Allt vi har är varandra
Allt, allt, allt Allt vi har är...
Är ni med? Det är så jag menar.
Vi har ju bara varandra.
Om vi släpper varandra är vi förlorade.
Allt, allt, allt Allt vi har är varandra
Allt, allt, allt Allt vi har är...
Jag glömde refrängen.
SÅNGERSKOR
Allt vi har är varandra
Allt, allt, allt Allt vi har är...
Kyrkklockan väckte oss väldigt tidigt.
SÅNGARE
Det var ett paradigmskifte.
Det var ju den katolska kyrkan som fördömde Candomblé.
Det var ett vackert meddelande om hur vi måste leva tillsammans
och inte skiljas från varandra.
Naturen har sina lagar men moral är människans sak.
Människor använder moral för att köra iväg varandra.
Jag ville att hela albumet skulle ha en energi
som får oss att känna oss förenade igen.
Våra likheter förenar oss. Det är första låten.
SÅNGERSKA
I slutet säger min vän pastorn en massa vackra saker.
Vad menar Jesus med att vi ska ge avkall på oss själva?
Han pratar egentligen om våra uppblåsta egon.
Dessa egon har samhället skapat.
De drivs av falska anspråk och gör oss djupt ensamma.
Hej, min vän.
-Mår du bra? -Ja.
Den är gammal som evigheten
Kärlek är andlighet
Latent, potent, svart, poesi
En skuldra i nattens tystnad
En öm famn att vakna i
Son, krama din mamma...
Jag började jobba på den här låten för fyra år sen.
Jag blir lite tårögd.
Jäklar.
Ja, om det inte var för kärleken...
Första gången jag var i Afrika…
...tog min vän Chapa mig till Angolas nationalmuseum över slaveriet.
Där såg jag ett fat.
Och på väggen jämte det stod:
"Detta fat användes för att döpa svarta människor."
På grund av en förvirrad kristen idé
trodde de inte att svarta hade någon själ.
Jag såg på min kompis och insåg vad mitt uppdrag var.
När jag fattar pennan eller mikrofonen
är det för att ge mina systrar och bröder tillbaka den själ de inte ansågs ha.
Den söta doften av vinruta För tankarna till Buddha
Jag är spänd och söker hjälp Ibland tänker jag på en psalm
Jag tömmer syner på illusioner Som en ögonläkare
Jag är den som ser bortom För mig, för dig, ubuntu, ett balsam
Om jag behöver nåt att tro på Så tror jag på det jag ser
Att sammanfatta världen: Liten, världslig, smutsig, helvete, gift
Kyla, vinter, nattens regn Förtryck och regression
Lugn är en lyx Livet är stress
Jag försöker se själar bakom press
Nationer faller i Barabbas händer Där miraklet väntar
Det visar hur nödvändiga böcker är I ödeläggelsen efter svärd
Djupa, giriga skulder Som ignorerar välsignelser
En tid då det enda som forsar fritt Är våra tårar
Jag ska döda som en infarkt Efter uppståndelsen, en födsel
Jag bygger upp mig själv igen En vanlig man, i verkligheten
När jag välsignas delar jag med mig I celler, salonger, sovrum
Jag har sett världen och nu vet jag Att hela världen är en
Allt, allt, allt Allt vi har är varandra
Allt, allt, allt Allt vi har är
Allt, allt, allt Allt vi har är varandra
Allt, allt, allt Allt vi har är
AKT I PLANTERA
Den bästa läraren när det kommer till tid är jorden.
Det är inte hippietrams.
När man planterar ett frö måste man vattna och vänta femton dagar på att det gror.
När grodden kommer måste man sköta om den.
Man måste skydda den från ohyra och skadedjur.
Det är inte klokt. Man måste hantera spindlar och ormar.
Det är så man börjar förstå att de inte bits för att vara dumma.
Det sista de vill är att bita dig.
Spindlar bits inte för att de tycker att det är kul.
De gör det för att de är rädda. Rädsla får en att göra sånt man inte vill.
I arbetet med albumet lärde jag mig mycket i trädgården.
Jag intervjuades före konserten
och killen frågade: "Varför Theatro Municipal?"
För att det inte finns en balk...
Det finns ingen bro och ingen gata...
Det finns ingen viktig byggnad...
...som inte har rörts av svarta arbetares händer.
När jag sa det tänkte jag på arbetet, tegelstenarna, betongen och allt det.
Men det är bara halva historien.
För att få hela historien måste vi spola tillbaka bandet och resa i tiden.
Den bästa tidsmaskinen för vår resa
är en gammal samba-enredo av Geraldo Filme om Tebas.
När jag började läsa om honom
upptäckte jag snart att hans namn kom från Thebe som var en plats i Egypten
på de gamla faraonernas tid.
Tebas murade inte bara med sina svarta händer
utan spelade också en viktig roll i stilförändringen
som São Paulo genomgick på 1900-talet.
Han byggde spirorna på Carmokapellet
och den gamla Seekatedralen.
TEBAS, SÃO PAULOS FÖRSTA SVARTA ARKITEKT
Han byggde fontänen Chafariz da Misericordia.
Alla paneler på Seetorget har sina konstnärers namn på.
SÅNGARE OCH KOMPOSITÖR
Varken Seekatedralen eller fontänen har den här konstnärens namn på sig.
Men vi vet vem han var.
Det var också han som lade grundstenen i São Bento-klostret.
Det tokiga är att området kring São Bento också var grundstenen för hiphop här.
De som byggt och designat har alltid kämpat för att konst och skönhet
ska blåsa liv i stadens kalla betong.
Vi, vi, vi
Här är vi fria
Jävligt snygga skor Jävligt snyggt bling
Hela grejen glänser Det gillar de inte
Svarta som samlas En GPS till det coola
Om ghettot vaknar Kan allt annat försvinna
Jävligt snygga skor Jävligt snyggt bling
Hela grejen glänser Det gillar de inte
Svarta som samlas En GPS till det coola
När vi är på Theatro Municipal Kan allt annat försvinna
Love Frihet, frihet, frihet
Love, frihet
Här är vi fria
Jag gillar att spola tillbaka historien 100 år
och fundera på hur år 1922 vände upp och ner på hela skiten.
Vi firade hundra år av självständighet och brasilianare med olika bakgrund
tog tillbaka rätten att drömma och förvandla landet.
De struntade i kolonialismens spöke som fortfarande hemsökte oss.
Till exempel blev en modern och unik afrikansk kulturrörelse
föregångare till det vi idag kallar brasilidade.
Den gick rätt från favelorna till det konstnärliga avantgardet.
Jag talar om samba, som var en förföljd rörelse Brasilien.
Trots medelklassens starka misstycke
introducerade Pixinguinha och Donga musiken i den moderna staden Paris.
Det var så Oito Batutas gick till historien.
Vi är Batutas, Batutas, Batutas
DIRIGENT
Vi kommer från Brasilien Där allt är bra
Vi är Batutas, Batutas, Batutas
Vi får hela världen att dansa samba
Det är häftigt att samma år som samba slog i världen
skedde ett skifte i vår konstvärld kring platsen där jag ska uppträda.
Det var den moderna konstveckan 1922.
Den förändrade synen på konst här permanent.
Sambisterna var utan tvekan var moderna,
och modernisterna ville, utan att veta det, göra konsten mer...samba.
Båda bröt mot traditionella idéer på ett sätt som nu ekar för alltid.
Modernisterna var främst en grupp vita män ur eliten,
men de ville ha brasiliansk konst med brasiliansk färg.
Moderna konstveckan var bara början.
Grönt och gult inte att förglömma
till exempel på den berömda målningen "Den gula mannen" av Anita Malfatti.
Sambisterna var främst fattiga män och kvinnor.
De var mest svarta eller blandade
och stod för det Machado de Assis kallade "det riktiga Brasilien".
Båda rörelserna tog en risk med sin konst.
De sa: "Vi är allt vi har."
Jag ger tamburinen till mina vänner
De frågade om jag hade träffat Mário de Andrade.
Jag hade äran...
SÅNGARE
...att vara hans vän.
Och en gång citerade han mig.
Du lägger inte märke till mitt
För mig har du förlorat ditt värde
Deixa Falar var namnet
som Ismael Silva, Bide, Brancura och andra gav
det som skulle bli den första sambaskolan.
Varför kalla det för sambaskolan?
Här i kvarteret hade vi en lärarskola.
Där blev man lärare.
Så där i området Estácio de Sá spreds ordet till andra platser
att själva kvarteret var en sambaskola. Estácio de Sá var en sambaskola.
Bide skapade surdotrumman som blev hjärtat i slagverken
tillsammans med tamborimen.
Jag vet inte om det var Bide eller Ismael Silva som uppfann tamborimen.
Den gamla skolan säger att det var Bide.
Han byggde surdotrumman av en smörburk. och pappret från en cementsäck.
Han tog cementsäcken och blötte papperet.
Han drog det över en stor smörburk och fäste det med ståltråd.
Han blötte papperet och värmde det lite över elden.
Det var för att göra ljudet bättre.
Sen gick han ner till Estáciotorget. Bide gick ner med Deixa Falar.
Det var han som uppfann surdotrumman.
De kallar på mig
Här är jag, vad är det?
De kallar på mig
Här är jag, vad är det?
Jag kom därifrån Jag kom därifrån
När jag var barn
Jag kom därifrån När jag var barn
-Det är bara samba för mig, kompis. -Det säger du inte?
-Vi försöker en gång till.
Vi litar bara på sambafolk.
-Man kan bara lita på sambafolk. -Bara en pålitlig.
Samba är det bästa Brasilien har. Det finns inget sätt vårt land kan vinna
om vi överger samban.
Jag är samba
Vårt band, Os Sete Modernos do Samba, har uppträtt i Mexiko.
På spanska kallade de oss Los Siete Diablos de la Batucada.
Jag är samba
Född och uppväxt i Rio de Janeiro
Det är jag som sprider glädje Till miljoner...
Från Jovelina Pérola Negra till Jackson do Panderio, Wilson Batista
och självklart Jair Rodrigues och andra giganter...
Hiphopen fanns redan långt innan vi föddes.
Den bitterljuva frukten vi kallar rap idag kom från ett stort träd.
Om man studerar trädets rötter så finns samban där.
Jag är samba
Samba är som från en annan värld.
Den kan nå platser där ingen levande nånsin satt sin fot.
Till exempel år 1997, då sambalåten "Ô Coisinha Tão Bonitinha do Pai" valdes
för att väcka Sojournerroboten på uppdrag i rymden.
Samban nådde alltså Mars innan någon mänsklig astronaut.
Är du pappas lille gullegris?
Sambister har alltid varit banbrytare och gått i bräschen.
Starka och mäktiga som de var kunde de också vara känsliga.
Ett exempel är Johnny Alfs piano och sång.
Ni vet så väl Att jag är en bra grabb
Tom Jobim kallade honom "GeniAlf"
och många ser honom som bossa novans fader.
Han influerade musiker som Elis Regina och Wilson Simonal.
En len röst.
Fick ni med det?
Nu ser jag det som en film, Nave.
Hur albumet hänger ihop.
-Det berättar en historia. -Ja.
Det slog mig just att "Principia" handlar om killens dröm.
-Är du med? -Jäklar...
Damiens låt är när han vaknar: "A Ordem Natural das Coisas".
Det är som "god morgon".
Han går upp tidigt för att gå till jobbet.
Plötsligt, när han är på väg till jobbet kommer frun för att ta farväl:
-"Pequenas Alegrias da Vida Adulta." -Allvarligt, mannen.
Vi måste vara försiktiga På trapetsen
Även om moderna, desperata tider Tär på oss
Om en "like" är ett rop på hat I detta fall
Budskapet om sunt förnuft är enkelt
KOMPOSITÖR
Om vi håller ihop klarar vi oss. Vi är fler än dem.
Vi måste hålla ihop.
"Pequenas Alegrias da Vida Adulta" innehåller en hemlighet
och Oga Mendonça var den som upptäckte den.
Han flinade och sa: "Den här låten behöver en sås
som rap inte ser tillräckligt av: sambarock."
Den här typen av samba föddes i ett litet mikroafrika
i fräcka São Paulo, som också kallas "Zona Norte"
Är jag partisk? Aldrig.
Här gjordes den första inspelningen med samba och rap:
"The Brothers Rap".
Da Cor do Pagode var vår introduktion
Pumpa ut en rap av nästa generation
Jag skrev den här rapen Den är lite skum
Med ljud av tamborim och cavaqunho
Allt eftersom tiden gick provade fler artister att blanda:
Athaliba e a Firma, Rappin Hood,
Marcelo D2, Quinto Andar och Racionais MC bland andra.
De gjorde den mindre och mindre amerikansk
och bevisade att det är omöjligt att uppskatta Brasiliens kultur
utan att påverkas av det lokala.
Jag brukar säga lite ambitiöst att vi är på väg uppåt.
Allt eftersom rörelsen mognar blir det mer än en blandning av stilar.
Det blir en helt ny genre.
Ett nytt konstnärligt språk som jag kallar "neo-samba" på AmarElo.
"Alvorada no Morro" av Cartola, "Sonho Meu" av Dona Ivone Lara,
"Bandeira da Fé" av Luiz Carlos da Vila,
och den berömda "Trem das Onze" av Adoniran Barbosa,
är detaljerade avbilder, som blir historiska dokument.
De är lika starka som låtar av framtida rappare
men i andra sammanhang.
Det finns alltid partideiros.
Och till och med improviserade verser speglar sanningen i varje individs själ.
Vet du vad som är så fint med sambisterna? De glömmer aldrig vuxenlivets glädjeämnen.
Jag kan ta mig an vad som helst för henne
Utkämpa alla strider
Det är vuxenlivets små glädjeämnen
Jag...
Jag ska stå vid fronten som en krigare
Även om jag måste slåss mot hela jorden
Eller springa maraton och komma etta
Skrika: "Det här är för dig, älskling"
Jag kan ta mig an vad som helst för henne
Utkämpa alla strider
Det är vuxenlivets små glädjeämnen
Jag...
Jag ska stå vid fronten som en krigare
Även om jag måste slåss mot hela jorden
Eller springa maraton och komma etta
Skrika: "Det här är för dig, älskling"
-Det gillar jag. -Jag också.
-Okej... -Vackert!
-Det var enkelt.
-Den var bra. -Det klingar fint.
-Coolt, va? -Jäkligt bra.
-Riktigt bra. -Tryck Ctrl+S.
Spara det där, för Guds skull.
Tänk om vi förlorade det där.
-Ska vi? -Ett, två, tre…
Nu.
Spela med skallran som om du menar det.
Är du med?
Ibland känner jag mig som en fotograf, men ingen vanlig fotograf.
Jag känner mig som killen i Manoel de Barros dikt.
Han kallar sig "fotograf av det osynliga".
För mig är skrivandet som en resa i tiden.
Jag är här och nu
men jag kan också besöka det förflutna och framtiden
och känna deras känslor.
Jag lärde mig det genom att se min mamma arbeta med jorden.
När jag läste om vad det betydde för Mandela att ha sin fängelseträdgård
blev jag så rörd av tanken på att ett frö kan innehålla så underbara saker.
Det var mamma Jacira, och Nelson Mandela
som lärde mig att respektera tiden och bli en del av livets kretslopp.
Med intensiv övning i många år blev jag till slut en hel människa.
Det finns inget vackrare I hela världen
Från djupet av mitt hjärta
Från mitt inres djupaste vrå
Till vår grymma värld
Det jag skriver är kärleksbrev
Barn, skratt, änkor
Kärlek, flätor, gul bomull
Röda nyanser på taktegel Lågorna som knastrar
Det känns som att vara i en tavla
Hoppet målar i akvarell
Bruset från radion Såporna på teven
Ett spår av bin Ett mummel från får
I dina öron Och livet går sin gilla gång
På trottoaren En orädd arbetare
En otålig förare Där börjar allt
Vinden saktar ner För varje nytt eklektiskt ljud
Skivspelare snurrar klassiker Vackert och absurt
Storstad som kväver Begravningsplats som ingen rör
Tills de krockar med någons dröm
Söndagsmördare Pausar alla vackra saker
Alla som känner likadant Är också mina vänner
Det här kommer Från djupet av mitt hjärta
Från mitt inres djupaste vrå
Till vår grymma värld
Det jag skriver är kärleksbrev
Från djupet av mitt hjärta
Det här kommer Från djupet av mitt hjärta
Från mitt inres djupaste vrå
Till vår grymma värld...
Jag har alltid älskat begagnade skivaffärer.
Jag letade i timme efter timme.
Jag hade så lite pengar och hade inte råd att göra fel.
Jag läste alltid på baksidan
tills jag kom på en enkel men effektiv metod.
Om ett visst namn stod på skivan kunde jag alltid köpa den.
Hans namn blev ett godkännande för mig. Han var den bra musikens skyddsängel.
Jag började samla på skivor av den store musikern.
En dag skulle jag se mina polare spela på festivalen Brasilintime.
Rapmusiker och klassiska trummisar spelade tillsammans.
Bara de grymmaste.
Mina damer och herrar…
Det är en stor ära för mig...
Det är en dröm att få presentera
en av de bästa trumslagarna i Brasiliens historia.
Wilson das Neves!
TRUMMIS OCH KOMPOSITÖR
Jag satt långt upp och kunde inte ens se på nån annan.
Allt jag såg var hur mäktig han var. Han spelade trummor med sån elegans.
År senare blev jag inbjuden till ett projekt
där jag fick välja en artist att göra en låt med.
Vem som helst. Jag visste direkt.
Jag mindes genast namnet på skivomslagen.
Men vad hade jag att erbjuda?
Han hade redan spelat med alla de största. Jag var tvungen att fuska.
Jag skrev en låt som bestod av rader från låtar han hade spelat in.
En hyllning.
Det var så jag mötte monstret öga mot öga.
Sedan dess var vi oskiljaktiga.
Lyckliga jag.
Tack herr Wilson För din heliga musik
Leninha ville att jag skulle lyssna. Det gör jag bara när jag spelar in.
Annars glömmer jag nästa dag. Jag minns inte vad jag åt igår.
-Minns du Wilson das Neves? -Min polare Wilson, visst.
Han är här. Vi har rest runt och jobbat tillsammans...
-Har han skrivit melodin? -Ja.
Herre jävlar.
-Då vill jag lyssna på den. -Nej, strunt i det.
Jag borde ha lyssnat på den.
Vi har kämpat länge för att bli relevanta som konstform.
Vi har byggt på det i flera år.
Kanske i tio år nu, är du med?
I ett decennium nu, kanske lite längre, har vi inte behövt bevisa nåt för någon.
Men självklart är konsten under konstant utveckling.
Vi har lyckats utveckla en uttrycksform
som definierar konturerna för brasiliansk rapmusik.
Den som har en vän har allting
Stackars den sate som bråkar med oss.
Jag har snubblat över den här idén de senaste fem åren.
Redan innan det blev dåligt
förstod jag att vi behövde nåt att hålla tag i.
Det finns vissa värderingar som behövde befästas.
Det är till exempel viktigt att tro.
Den här blir min död.
Om man klättrar utan rep kan man dö
MODEVISNING PÅ AVUÁ
Chillar med mörkret hotande runt hörnet
Attans, jag glömde nästan.
Jag är designar kläder, och ibland har vi modevisningar.
Det var sent och jag höll på med några plagg till São Paulo Fashion Week.
Förra upplagan var helt otrolig.
Den var en hyllning till samban.
På landets viktigaste catwalk hade vi min mamma Jacira,
Fabiana Cozza och Wilson das Neves.
Mina damer och herrar, Wilson das Neves. Han är samban personifierad.
Vilken känsla det var att ge blommor till sina idoler
medan de fortfarande kan känna deras doft.
En tidig morgon när jag satt och jobbade ringde telefonen.
Min fru gav mig telefonen, och hon såg allvarlig ut.
Jag svarade, och min vän Margarete gav mig den sorgliga nyheten.
Vår älskade mästare Wilson das Neves var inte längre bland oss.
Jag grät i många dagar.
Men jag blev alltid avbruten i min sorg av något lustigt minne.
Jag minns att han sa:
"Bara uslingar dör, min son"!
Och som alltid hade Wilson rätt.
Några månader senare hittade jag ett kassettband han hade skickat.
Då kunde jag lyssna utan att gråta.
Jag lyssnade på alla hans melodier utan avbrott.
Thiago Jamelão och jag åkte till studion och vi försökte sjunga till dem.
När vi var i studion
var det som en dröm. Vi testade ackord efter ackord,
och när jag vaknade hade vi en perfekt rundgång.
Hans musik fyllde studion.
Jag kände hans närvaro starkare än nånsin.
Jag log åt tanken:
"Den som har en vän har allting."
Den som har en vän har allting
Om du faller i en brunn Kan han dra upp dig
Känslan är så häftig Att all stress kan övervinnas
Det är en trygg plats När allt annat blir för sjukt
Den som har en vän har allting
När kulor flyger mot dig Kan han bli en sköld
Redo för vad som helst, när som helst
Nån som tröstar dig vid världens undergång
Att vara bröder som Gil och Caetano Är ovanligt i vår galna värld
Jag har mött många motgångar
Men jag kom tillbaka Och jag tänker fortsätta
Det är som barock rokoko Som Aleijadinho var kung på
Gudarnas gåva Så många skratt
Som i katekesen
Jag har frågat Oxalá och Nossa Senhora
Vilken våning bor ni på? Jag hälsar på nån dag
Det är mina favoritverser.
Så, herr Wilson gick bort.
Då frågar jag: "Vilken våning bor du på nu?"
De delar jag tycker bäst om...
Allt det här får mig att tänka på Oswald de Andrade, en annan modernist.
Han sa exakt så i Manifesto Antropófago: "Andra är det enda som intresserar mig."
I sista änden finns ingen mening i vår existens utan andra människor.
Det har samban alltid vetat.
AKT II VATTNA
Jaime de Almeida, Flamengos lagkapten, och tog hem fem mästerskap.
En gång när de tränade
fick Jaimes familj ett förslag från en av klubbens managers.
Han ville att en av Jaimes lillasystrar skulle bli tjänsteflicka i hans hus.
I en intervju flera år senare beskrev flickan episoden så här:
"Vi hade precis förlorat vår pappa.
Jag var barnvakt åt rika kvinnor ett tag.
Svarta barn började arbeta tidigt.
Flamengos manager erbjöd mig ett jobb i hans hus
som tjänsteflicka. En sån som blir som ett litet husdjur.
Jag bråkade så mycket att de fick skicka hem mig igen."
Flickan blev stor.
Hon tog examen i filosofi och historia och blev en viktig tänkare.
Hon blev viktig för många av vår tids unika individer
tack vare hennes vackra och mäktiga idéer.
Hon hette Lélia Gonzalez.
Egypterna var ett svart folk.
Så civilisationen i det forna Egypten,
som var den första civilisationen som existerade på jorden...
De förde all sin kunskap vidare till den så kallade västerländska civilisationen.
Det känns alltid så obekvämt, för...
FILOSOF OCH AKTIVIST
...det känns som om jag blir en representant för svart feminism.
Varför måste ni i Brasilien hitta inspiration i USA?
Jag fattar inte det.
Jag tror att jag har lärt mig mer av Lélia Gonzalez
än ni kan lära er av mig.
För Lélia Gonzalez
var det allt som de svarta bidrog med som skapade den brasilianska kulturen.
Det är därför vi inte talar portugisiska.
Vi talar "pretogisiska".
För många är Lélia en pionjär inom intersektionalitet.
Alltså, hur sociala identiteter hänger ihop
och relaterar till maktstrukturer, typ.
En teori som nyligen fått stor framfart i samhället.
Låt oss kämpa, kamrater!
Kämpa för att få slut på exploatering och förtryck i vårt land.
Det här landet är ingen rasdemokrati.
Innan vårt land kan bli en rasdemokrati måste det först bli en demokrati.
Lélia förklarade förtrycket av svarta kvinnor är ännu starkare
eftersom det består av både köns-, klass- och rasdiskriminering.
De diskrimineras tre gånger om.
På nästan 450 år har São Paulo bara haft två svarta kvinnor
invalda i delstatsförsamlingen.
Den första kvinnan som valdes in där var Theodosina Ribeiro.
Den andra är en sambista.
Hon uppträdde också på São Paulos Theatro Municipal år 1975.
Rappens gudmor, Leci Brandão.
Vi ska få en ny ledare
På Pau da Bandeira
Vi ska få en ny ledare
På Pau da Bandeira
Låt mig höra er klappa!
I mina ögon var det Leci åstadkom lika stort
som när hon blev den första kvinnliga kompositören för Mangueira.
De första reaktionerna var ganska förutsägbara.
En tjej ville vara med bland de traditionella Mangueirakompositörerna.
Ingen kvinna hade knackat på hos dem förut.
När jag gjorde det lyckades jag till slut övertala de förnämliga herrarna.
Candeia grundade konstgillet och sambaskolan Quilombo för svarta.
Det var mer än bara en sambaskola.
Som namnet antydde.
Quilombo slogs för frihet under blyåren.
Både i vers, som med sambaenredon "Ao Povo em Forma de Arte",
och i prosa, genom att fostra infödda intellektuella
som mästarna Elton Medeiros, Paulinho da Viola,
Wilson Moreira och Neu Lopes.
Det blev en veritabel skola för populärkultur.
Professor Lélia Gonzalez var också lärare på skolan.
Lélia erbjöd Candeia skjuts i sin gamla rishög
på en viktig resa till São Paulo.
Candeia hade redan dålig hälsa och kunde inte följa med.
Hennes rishög svek också, och gick sönder på vägen dit.
FLYGPLATS
Men inget stoppade Léila Gonzalez för att representera Cadeia och Quilombo.
Destinationen var trappan utanför den här byggnaden.
Hon var med på den första demonstrationen
för en grupp som skulle komma att förändra allt.
Här grundades Movimento Negro Unificado.
MOT DISKRIMINERING
Men det finns mer att säga.
Fyrtio år innan demonstrationen utanför Theatro Municipal, år 1938,
Ett minnesevenemang för att fira slaveriets avskaffande
planerades av Frente Negra Brasiliera.
Det skulle också äga rum i närheten av Theatro Municipal.
Tyvärr ägde evenemanget aldrig rum.
Trots alla ansträngningar av direktören för São Paulos kulturdepartement:
Mário de Andrade. Vår favoritmodernist.
Det faktum att vi är på den här platsen idag,
även om våra föregångare stängdes ute
är tack vare många människors svett och blod.
När den militära diktaturen var som värst fanns det människor
som hade modet att stå upp
mot den brasilianska staten och deras mördande rasism.
De vågade säga att landet måste erkänna
vilken viktig roll färgade personer har spelat i Brasiliens utveckling.
Vissa av er som är här idag
stod på Theatro Municipals trappa 1978 och kämpade mot rasism.
Det är magiskt för mig att ni är här idag.
Att vi är här är ett historiskt steg.
Jag vill be att ni ställer er upp nu...
Våra bröder och systrar från UBM.
Från den här trappan
från São Paulo till resten av Brasilien
kommer Movimento Negro Unificado att fortsätta sin kamp.
Tack så mycket.
Utan era drömmar, utan er kamp...
...skulle inget av det här vara möjligt.
Nästa låt är tillägnad er.
Min Luandahud Aruandalobby
Som T'challa, Wakanda Gift från en svart mamba
En mängd patronbälten Vad är reglerna?
I natt blir det mer blod Än på Hotel Rwanda
Det började vilt
Pantern är lös Vässar klorna
Jag tog natten som kamouflage
Jag är en hämnare, jag hämnas De som krossas av kugghjul
Ni är en kupp, jag är sabotage
Mystiker, tusen orishor i ett panteon Bravo
Jag dödar nybyggare Som ett lejon från Tsavo
Jag hugger djupt Stå aldrig i min väg
Monsterskalle, vibranium Jag hugger dig i tolv delar
En blixt som Usain Bolt, Tio tusen volt
En applåd från mina förfäder Ta-Nehisi utan lärare
Långt minne, kort stubin Det verkar så
Ryktet säger Att jag är här som en AK
Med beslutsamhet, förnuft och lugn
Om saker blir svåra Så kämpar vi igen
-Som en svart panter -Jag är tillbaka
Som en svart panter
Med beslutsamhet, förnuft och lugn
Om saker blir svåra Så kämpar vi igen
-Som en svart panter -Jag är tillbaka
Som en svart panter
På mitt tak, hon är Dora Milaje
Gror i basen, likt Nicki Minaj, Som en hägring
Ett Mirageplan, flyger högt
Mister Spock är bomben, Gröna lyktan, jag är statisk
Ett nytt Röda havet En ny överfart
Så folk kan se konungar i spegeln Min penna skapar
Wu-Tang, Superman, mer teknik
Symbolik som en guide I en kylig natt
Jag krossar dem som hånar svart kultur
En Kasparovslakt Det blir schack matt
Jag står mot slavdrivare Går i egna spår
Jag är vass, respekt Var inte oförskämd
Kommer du som Stan Lee, Spike Lee, Bruce Lee
Jag tar Brasilien Som Maurício Kubrusly
Som Solange med en plats vid bordet Svart eller mörk?
Tvivlar du, säg "prinsessan"
Självkännedom, självhjälp Tidens flöde
Som prover, som Buddha
Kärlek som fyller tusen böcker Som Gabo och Neruda
Den som gifter sig i storm Bryr sig inte om paraplyer
Med beslutsamhet, förnuft och lugn
Om saker blir svåra Så kämpar vi igen
Den här natten är för evigt i våra hjärtan.
Verkligen, mannen.
Den ska påminna oss om att frihet inte är något permanent.
Vi måste alltid kämpa för den.
Och vi fortsätter att kämpa för den.
Som en traktor. Ur vägen!
Med beslutsamhet, förnuft och lugn
Om saker blir svåra Så kämpar vi igen
-Som en svart panter -Jag är tillbaka
Som en svart panter
Symbolikens makt.
Vad gjorde de här killarna och tjejerna? De visste inte. Det var en diktatur.
Ett land som mördade svarta utan att blinka.
Nästa dag kunde de alla sitta i fängelse, eller värre.
Men de trotsade sin rädsla
och stod där på trappan för att skapa en kampens symbol
och enighet mot rasism.
SVART MEDVETENHET
För militärerna var antirasism direkt länkat till kommunism.
Simonal själv hamnade i DOPS för sin hyllning till Martin Luther King.
Om ni tillåter vill jag sjunga den här sången.
Den är tillägnad min son.
Jag hoppas att i framtiden
ska han aldrig ha haft de problem jag har haft.
Som jag fortfarande har ibland.
Trots att jag är den jag är.
Ja, jag har mörkare hud
Min bror har samma färg
Jag ber dig att kämpa
Ja, kämpa lite till
Striden är nästan slut
För varje svart person som går bort
Kommer en ny svart person
Som kämpar, blöder, eller inte
En sång, kan räcka ganska långt
Så hör min röst
Kämpa för oss
Den svartaste kampen…
Men mycket gott kom ur det. Det är irriterande, för det är inget nytt.
Från det ögonblick afrikaner började kidnappas
och dumpas i ett främmande land
behövde de fundera ut hur de nu skulle organisera sig.
1600-talets religiösa brödraskap, till exempel.
Svarta människor organiserade sig, samlade in lite pengar
och köpte andras frihet, och det var så det gick till.
Bit för bit byggde de upp ett samfund för gemensam välfärd.
Aristocrata var en klubb som svarta personer skapade.
Men de diskriminerade inte som de vita gjorde,
med sina segregerade bassänger.
Vem som helst kunde roa sig på klubben.
Ser man till de religiösa brödraskapen och det de gjorde på Aristocrata,
vad kommer sen? Våra föräldrars generation.
-Har du varit här förut? -Första gången.
Fasen, det här är på riktigt.
-Första gången. -Har du aldrig varit här?
Nej, inte ens för att fota.
SÅNGARE
-Inte ens som turist? -Nej.
Ja...
Från och med nu är den vår.
Jag är en mörkhyad brasilianare, är du med?
Vi måste verkligen fortsätta tjata om det så att varje generation slår hårdare.
När en svart person blir kallad apa tittar folk på dem.
Istället borde vi fråga den vita: "Har du inte lärt dig nåt på 500 år?"
Jag hotas inte av rasister, jag är deras mardröm.
Jag har lurat döden Nu vet jag vart jag ska
Det var inte tur Jag är där jag ville hamna
Jag litar inte på nån
-Speciellt ingen po-po -Fan ta polisen
Pengarna på fickan Pulsen står stilla
Precis innan showen
Långt innan smällen
Jag var med mina bröder Innan storheten och svartsjukan
Jag har lurat döden Nu vet jag vart jag ska
Det var inte tur
Ändlöst hat Jag fick tron att eka som en katedral
Helig som Toran Dödlig som kobran
Glupsk som en haj För österländsk kunskap
Jag gjorde Atlanten Till en kvantumpartikel
Se mig i varje storm Förfäders röster
Mod kan inte mätas i fredstid
Jesus två punkt noll
Jag går på vatten av glömska Bort från de regler som binder mig
Jag var inget Nu är jag oändlig
Det är som att uppfinna noll
Inte självgod, bara övertygande
Se vad rimmen gör på gatan
Fribas och takter i mappar Världen hatar oss
Mitt kast flyger i ljusets hastighet Pingpong
Sluta tramsa nu Min rastahjärna hyllar
Yin och yang i balans
Jag filmar, söker luckor Glänser starkast
Sikta på huvudet Kasta Kim Jong
Jag bestämmer om du möter kungen Eller King Kong
Som aztekguld kom jag från ingenting Allt var Sahara, Sahara, Sahara
Överflöd som Mekka
Jag är Thomas Sankara Som bygger om
Som en nyfödd i fittan
En blandning av Vivara, Guevara, Lebara
Min penna sabbar "vit historia" Världen skriker: Sluta inte
Nog nu med din karavellfetish Tala sanning, sluta, skaffa perspektiv
Jag smashar, De kallar det koncept
Jag kommer med Shivas hand
Det är Gud som talar genom mina bröder Jag siktar på och mördar Klu
Ni som lurade döden i norr Det var inte tur, det var Eshu
Jag tar på mig kostym För att reta dem
Underordna eller underminera?
Allt var helvetet Jag vände det
Målet är evighet, oändlighet
AKT III SKÖRDA
Du vet, våra mammor, och andra svarta kvinnor i kvarteret, sa:
"Som svart måste du jobba tio gånger hårdare för att bli jämställd."
Det är nog fortfarande sant. Vi måste studera tio gånger mer
för spelplanen är ett minfält där ett liv är värdelöst.
Sorgen över din döda kropp är kortare, förstår du?
Om man gör ett misstag, och det kan alla göra,
så är folk mindre förlåtande om man är svart.
Några inflytelserika artister inspirerade av den franska futurismen
kom med modernismen till våra avkrokar.
Svarta intellektuella i Frankrike gav ett kolossalt bidrag till historien.
Ett ord med fem bokstäver som ibland används som en förolämpning
och ibland i samhörighet.
Men det viktigaste syftet är att uttrycka stolthet.
Ordet är "negro".
Det innehåller så mycket ideologi i alla variationer.
"Negritude". Dessutom betyder det "fet stil".
Här var behovet av att omvandla tragedier till styrkor lika pressande.
Ett av de bästa exemplen på den här drömmen var Abdias do Nascimento.
Han grundade De svartas experimentteater,
som öppnade upp nya möjligheter för afrobrasiliansk kultur och tanke.
En gång när Abdias var utomlands såg han en pjäs
där huvudrollen spelades av en vit man som hade målat sig svart.
Då bestämde han sig för att bilda ett teatersällskap för svarta
för att bekämpa rasism.
Jag minns...
...hur många personer som kom och gav mig rådet...
SKÅDESPELARE OCH AKTIVIST
...att inte göra det här.
Att jag inte skulle ha "De svartas" i namnet.
Det skulle leda till att initiativet misslyckades
innan det hade blivit nåt. Innan det ens hade börjat.
Vad gällde det var jag...
...helt övertygad...
...om att det måste vara en svart teater.
De svartas teater.
Skådespelare, konstnär, poet, författare, dramatiker,
universitetsprofessor och politiker.
Han satte även upp pjäser inne på Carandirufängelset
med interner som skådespelare.
Abdias do Nascimento var allt det
utan att nån gång ge upp kampen för mänskliga och svartas rättigheter.
I sin konst hyllade han till exempel poeten och advokaten Luís Gama,
som kämpade för slaveriets avskaffande.
En sann framtidstänkare, som kan ses som en föregångare till Negritude,
många årtionden innan det ordet hade kommit till vår kust.
Som Candeia och Léila Gonzales gjorde med Quilombo
använde Abdias konst för att upphöja vår kultur.
Han förvandlade den från ren underhållning till ett kraftfullt politiskt verktyg.
De svartas experimentteater gav också världen...
...den stora stjärnan Ruth de Souza.
När jag tänker på Ruth de Souza...
PROFESSOR OCH AKTIVIST
...inser jag att om hennes talang hade fått fullt utlopp...
Som den stora skådespelare hon är.
...hade hon lätt kunnat bli den största brasilianska skådespelerskan.
Nu är hon mest på tv, men hon har gjort filmer också.
Ruth de Souza var teaterns första svarta kvinna.
Hon var den första som fick en huvudroll på brasiliansk tv.
Den första svarta kvinnan på film. Hon studerade på Howard och Harvard.
Hon var den första brasilianska skådespelerskan
att nomineras till Guldlejonet på Venedigs filmfestival.
Om det inte är banbrytande, så vet jag inte vad som är det.
Vi hade inga pengar till produktionen av Kejsar Jones, som var min första pjäs.
SKÅDESPELERSKA
Vi hade varken pengar eller nån teater att spela den på.
Då sa jag: "Vi ber om att få spela på Theatro Municipal."
Det var så vackert där.
Vi gick till borgmästaren och han gav oss 25 maj...
Nej, 8 maj. Krigsslutet. Dagen då kriget tog slut.
Det kändes så stort. De hade fyrverkerier utanför.
Jag sa att de firade min första roll.
Med tron från alla Som såg scenen från bänken
Målet vi behövde som mest...
SÅNGERSKA
Stolpe ut
Musikalen "Ismália" var tänkt att sammanföra två av våra teatergiganter,
Ruth de Souza och Fernanda Montenegro, i en duett.
Sorgligt nog gick Ruth de Souza bort under en turné i Europa
några veckor innan inspelningen skulle börja.
Inte ens drömmar Är fria från hinder
Aktrisen Ruth de Souza begravdes idag i Rio de Janeiro.
Hon var den första svarta skådespelerskan att spela på Theatro Municipal i Rio.
De vitas lycka är komplett
De svartas lycka
Är nära
Ingen gick in i studion och sa: "Så här gör vi."
Är du med? Det var en experimentell process.
Jag och Nave har jobbat ihop i runt tolv år nu.
Du fixade till takten.
MUSIKPRODUCENT
Den var redan jättebra. Halva mitt arbete var redan gjort.
Nej, nu är du blygsam. Den är mycket mer fullständig nu.
Hur du delade den för att lägga in den andra takten...
Efter tolv år har vi äntligen tekniken och ekonomin
att säga: "Marlon ska spela trombon här."
Det blir en så vild energi att Marcos Valle börjar spela med.
Plötsligt fattar man: "Herregud, Fernanda Montenegro är här."
Hon spelade frun i En hunds testamente, och hon är med här.
Hej, vad kul att se er.
-Hur mår du? -Två pussar.
Fernandas solida roll i "Ismália" ger oss tröst när vi står inför en avgrund
som vi många gånger tror är vårt öde.
Jag älskar den här dikten. Den är så djup, så mäktig.
Jag ville spela in den nu...
...för att den har mycket att säga i vår tid.
Det är sant. Det är här vi är nu.
Om du har blivit galen i tornet drömmer du inte.
-Det är en sån ära. -Det är det för mig också.
Hoppas den är lika vacker i verkligheten som i text.
Som texten.
Ett rövhål till land Precis vad media vill ha
Vi misslyckades
Och kräver medaljer Av löpare med sammansatta frakturer
Knivhuggna i ryggen Fångade i plikter och normer
Men vi bedövar oss och säger Att en dag blir allt bra
Ett papper på frigörelsen Min färg är ingen uniform
#BlackLivesMatter, bravo
80 kulor senare Ser du skillnaden
Mellan ljus hud och måltavlehud
-Och skytten bar uniform -En gång till
-Anklagarna var inte ens där -Ondsint
Ett svart lik Är som en hitsingel
Alla ser den Men den når inte ut till nån
Jag såg i spegeln Och Ikaros såg på mig
Var försiktig Flyg inte nära solen
De tål inte din frihet
Att se dig som en kung De vill se en knarkare
Säg "Jag sa ju det" Till sist är alla...
Ismália, Ismália
Sträck dig efter himlen Hamna på marken
Alla svarta är Ismália, Ismália
Sträck dig efter himlen Hamna på marken
Först, röva bort dem
Råna dem Ljug om dem
Förneka deras Gud Förolämpa och separera
Om en dröm tar fart Stoppa den
Låt dem argumentera Med kulor som går genom dem
Tyvärr på platserna Där solen känns varmare
Betyder "döda den" Att fylla ett barns kista
Ville bli stjärna Blev en medalj åt ett svin
Som hade samma färg Som de som dödade förfäderna
En första lönecheck Två polisuniformer
Tre svarta ungar i baksätet Samma färg som Racionais
Fem förstörda liv Pojkar i guld och brons
Skott, skott, skott Pojken sköts 111 gånger
-Och skytten bar uniform -Ismália
De som pekade finger Var inte ens där
Svarta folk i upplösning Med andras skarpa vision
De har allt utom färg Men färg räknas mest av allt
När Ismália blev tokig
Gick hon upp i tornet för att drömma
Hon såg månen på himlen Hon såg en måne till i havet
I drömmen där hon gick vilse Badade hon i månljuset
Hon ville stiga till himlen Hon ville gå ned till havet
I sina egna tankar I tornet började hon sjunga
Hon var nära himlen Hon var långt från havet
Och som en ängel hängde hon Med vingar för att flyga
Hon ville ha månen från himlen Hon ville ha månen från havet
Vingarna hon fått av Gud Fladdrade vitt och brett
Hennes själ steg upp till himlen
Hennes kropp sjönk ned till havet
Konstnärerna från bergen förföljdes på alla sätt.
De brasilianska myndigheterna stiftade nya lagar
som effektivt skulle tysta vårt folks kulturella rikedom.
Det juridiska redskapet var lagen om lösdriveri.
Den användes för att fängsla samba- och capoeiraartister
och försöka utplåna Candomblé och Umbanda.
Jag blev gripen för att jag höll i en tamborim.
Jag spelade inte ens, och jag blev gripen.
Minns du vilket årtionde?
Det var 1941.
På den tiden förbjöd polischefen instrument med spännstänger.
Han sa att de svarta kunde använda dem som vapen.
Samma lag om lösdriveri
användes för att låsa in sexarbetare och förfölja transpersoner.
Det konstigaste är att lagen fortfarande finns.
DOMARE PROTESTERAR MOT POLISCHEF
ÖVER TVÅ HUNDRA LÖSDRIVARE OCH HUNDRA CANNABISRÖKARE
FÄRRE FALL ÄN FÖRRA ÅRET
DET ÄR KRÄNKANDE ATT LÅSA IN ARBETSLÖSA MEDBORGARE
LÖSDRIVERILAGEN: FALSK POLISEFFEKTIVITET
INSPELNINGEN AV MUSIKVIDEON "AMARELO"
-Favelainvånare går inte runt. -Vi bor här.
Kan du föreställa dig en operation när vi filmar en musikvideo?
Emicida kan hamna i korselden.
Det vore inte bra.
Vad lång du är.
Jag ser det som att vi sammanför våra kamper.
Det jag tror att vi gör är att få dimman att lätta.
Den som får våra kamper att se ut som olika kamper.
Frihetskampen är ingen sidosak.
När man börjar tänka på kön, tänka på klass och tänka på ras
finns det två sätt att se det på.
Man kan hyckla och bara tänka på sig själv,
eller så kan man tänka: "Det här vill vi för alla."
-Är jag med här? -Ja. Du och jag.
När vi möts märker vi att våra historier är så lika.
Det är fånigt att vi skulle ha separata rörelser.
Jag vill dubbla en av Emicidas strofer.
Det blir grymt.
Den här, se där.
Han utmanar mig som om jag är nybörjare. Jag är rappare, okej?
Jag deltog i ett evenemang som kallades "Skaparnas hus".
Han gjorde nån skit med låten som...
Jag fick gåshud.
Han hittade en transtjej
som fick komma in och sjunga, och hon var så jävla bra.
Hon kom in på catwalken ensam och sjöng den här texten.
Hon stannade, såg på alla och sjöng:
Förra året dog jag
Men inte i år
Det var mäktigt.
Jag lyssnade på Belchior igen och igen, och sa: "Hur fattade jag inte det?"
Precis som ett prisma delar upp vitt ljus i många färger,
delar jag i AmarElo upp fördomar i många andra möjligheter.
Det här är vårt sätt att säga till våra bröder och systrar där ute
att de inte får ge upp.
Den använder kärlekens kraft,
som är något varje människa har inom sig,
för att smida länken.
Det var som en portal som öppnades och alla som kom före mig sa:
"Broder, ge dig ut.
Livet har bara mening när vi når varandra. När vi är tillsammans."
Känslan av att sjunga med Majur och Pabllo
var att hela världen samlades runt oss.
Fela Kuti sa att musiken är ett vapen.
Vi krossar hatet och ilskans kedjor
när vi möts och sjunger den här låten med Belchior.
Det räcker med blod, det räcker med tårar
Förra året dog jag, Men inte i år
Det räcker med blod, det räcker med tårar
Förra året dog jag, Men inte i år
Jag är en ovanlig ras Jag lyser i mörkret
Jag kommer rätt ifrån gatan
Från kullens topp Jag och mina bröder
Vapen på fickan Och hat i hjärnan
Bara Gud och jag vet Hur det känns att gå utan
Jag skär med mina rim Men vill skära mina handleder
Våra liv mäts i förmögenhet Vi är värdelösa
Det var ingen hit Utan ett rop på hjälp i morse
Ilska är som en tumör Den förgiftar rötterna
Och publiken Vill bara vara lycklig
Alla går med huvuden i molnen
Det senaste modet är depression Utklädd till semesterresor
Mormor sa alltid Att det är lätt att hata djävulen
Svårt är att leva i helvetet Vi inser nu
Att samma ruttna imperium Som aldrig tog oss på allvar
Vill att du också ska stupa Slå tillbaka!
Det räcker med blod, det räcker med tårar
Förra året dog jag, Men inte i år
Det räcker med blod, det räcker med tårar
Förra året dog jag, Men inte i år
Låt mig tala högre än mina ärr
De är bara accessoarer Jag borde inte ens ha dem
Låt mig tala högre än mina ärr
All smärta berövade oss rösten Vet du vad som finns kvar av oss?
Levande pricktavlor på gatan
Låt mig tala högre än mina ärr
Jag vill leva, inte bara överleva
Om livet bara är överlevande Stjäl de mina få goda stunder
Låt mig till slut tala Högre än mina ärr
Det värsta brottet Är att låta våra trauman styra
Då ger vi fienderna vinsten Och tystar oss själva
Det räcker med blod, det räcker med tårar
Förra året dog jag, Men inte i år
Det räcker med blod, det räcker med tårar
Händerna i luften, Theatro Municipal. Kom igen!
Det räcker med blod, det räcker med tårar
Förra året dog jag, Men inte i år
Det räcker med blod, det räcker med tårar
Förra året dog jag, Men inte i år
TRO PÅ DIN AXÉ
Theatro Municipal...
Pabllo Vittar och Majur!
Laboratório Fantasma är en kollektiv dröm.
Den började långt innan vi fanns på den här existensnivån.
Wilson das Neves sa en gång:
"En cigarett kan man bryta av, men inte ett helt paket."
Det var hans sätt att säga: "Tillsammans är vi starkare."
Såna där ord stärker allt vi står för.
BROR, ENTREPRENÖR OCH PARTNER PÅ LABORATÓRIO FANTASMA
Och om vi blir starkare kan vi slåss mot jättar.
Men det var en liten sak.
En pytteliten grej.
Närmare bestämt en mikroskopisk sak
som kom att orsaka monumentala skador.
De första bekräftade covidfallen..
...nu nått 10 000 döda...
I Brasilien har över 60 000 döda...
Det betonar hur utsatta arbetare är
som inte skickas hem från jobbet när vi behöver hålla distans.
God morgon, hur är det?
Jag har tråkiga nyheter.
Det blir bara värre här i Brasilien, förstår du.
Jag tror att vi måste ändra planen helt och hållet.
Jag vet inte hur det blir än, men vi har börjat ställa in konserter.
Folk vill avboka.
TVÄTTA HÄNDERNA
Vi kommer inte att köra Driks Europaturné heller.
Och nu...är det på väg hit, brorsan.
Antalet dödsfall stiger väldigt snabbt där borta.
Vi får se hur det går de närmsta dagarna, men jag ville bara säga att det är svårt.
Det var allt. Vi ses.
Här är något mycket typiskt.
Coronavirusets första offret i Brasilien var en städerska.
Hon blev smittad av sin chef. Det är väldigt symboliskt.
De fattiga smittas lättare
och de sociala klyftorna gör det omöjligt för de fattigaste, som ofta är svarta,
att tillfriskna från sjukdomen. Det är det hopplösa.
För yorubafolket är det inget nytt.
Allt som händer nu har redan hänt.
Vi har en pandemi som orsakats av ett virus
som drabbat stora delar av vår planet
och sprider rädsla och osäkerhet.
Alla bir fångar i sina egna hem.
De känner sig osäkra på varandra och på framtiden.
När man reflekterar på djupet över sakers natur
kan man förutse saker.
På ett eller annat sätt fullbordar naturen alltid sina kretslopp.
Den snurrar som en vinylskiva.
Vi har rest så mycket i tiden
att jag glömde nåt viktigt jag ville berätta.
För exakt ett århundrade sedan
började världen komma över spanska sjukan.
En biograf hade beslutat att låta åtta musiker spela i foajén.
För att folk skulle sluta vara rädda och våga komma in.
Dessa åtta musiker var våra egna Oito Batutas,
som senare tog världen med storm.
Är det inte magiskt att tänka sig att i en sådan stund var det samba
som mildrade folks förtvivlan, och uppmuntrade möten, leenden och kramar?
Det är därför jag älskar ordspråket:
"Eshu dödade en fågel igår med stenen han kastade idag."
Varje chans vi får att fixa historiens feltramp kommer från idag.
Därför, min vän, är allt för igår.
Allt, allt, allt Allt vi har är varandra
Allt, allt, allt Allt vi har är
Allt, allt, allt Allt vi har är varandra
Allt, allt, allt Allt vi har är
Allt, allt, allt Allt vi har är varandra
Allt, allt, allt Allt vi har är
Allt, allt, allt Allt vi har är varandra
Allt, allt, allt Allt vi har är
Allt, allt, allt Allt vi har är varandra
Allt, allt, allt Allt vi har är
Allt, allt, allt Allt vi har är varandra
Allt, allt, allt Allt vi har är
Allt, allt, allt Allt vi har är varandra
Allt, allt, allt Allt vi har är
Allt, allt, allt Allt vi har är varandra
Allt, allt, allt Allt vi har är
Det markerar vad 2000-talet handlar om.
Det är tiden vi lever i.
Vi ger svarta kvinnor mer synlighet, makt och uppmuntran.
Det Ruth de Souza planterade för många år sedan
är det vi ser blomstra idag.
Undertexter: Sara Palmer