Downloaded from YTS.MX
„Curioșii se vor bucura de concluziile mele.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Celor care nu mă iau în serios, n-are rost să le explic ce a fost deja respins.”
De Mário de Andrade în „Paulicéia Desvairada”, 1992.
O veche zicală yoruba spune:
„Cu piatra aruncată azi,
Eshu a ucis o pasăre ieri.”
Proverbul ăsta rezumă cel mai bine ce am încercat să fac.
UN DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
Du-te acasă Și pune-mi poza pe perete
Aș vrea să-l bat la fund cândva
Când are microfonul Rima merge doar într-un sens
El e mare boss
O să-i tatuez numele pe mână
Tipul e și șofer și mașină
Când microfonul e pornit El e acolo, pitit.
Nu simt că sunt aici prima dată. Simt că m-am întors.
Și că, cumva, visurile și luptele mele au început cu mult înainte să fiu aici.
Dar trebuie să explicăm contextul ca să aibă sens.
O imagine la zi a gândirii negrilor brazilieni.
Asta veți urmări în continuare.
Unu. Brazilia a fost ultima țară americană care a abolit sclavia.
13 MAI 1888 ABOLIREA SCLAVIEI
DECLAR SCLAVIA ÎNCHEIATĂ ÎN BRAZILIA
Doi. Orașul São Paulo și-a obținut bogăția
din boomul cafelei din secolul 19,
iar producția a fost asigurată de sclavi.
Trei. Abolirea sclaviei a lăsat milioane de negri pe cont propriu.
A fost urmată de politici „de albire” care au încurajat imigrația din Europa,
au demonizat culturile africane și indigene,
căutând să elimine nu doar amintirea sclaviei,
ci a oricărei contribuții aduse de cei de culoare la dezvoltarea țării.
De la început, autoritățile imperiale au încercat să „albească” sângele negru,
neutralizând cultura lor și blocându-le accesul la funcții înalte.
Patru. Ascensiunea metropolei São Paulo, cunoscută azi
ca „ținutul oportunităților”…
São Paulo e capitala muncii grele,
uriașul din beton armat care se mărește pe zi ce trece.
…e marcată de un proces violent de dezvoltare urbană.
Multe zone au fost judecate greșit, mai ales cele cu populație neagră.
Gală la Municipal!
Majoritatea populației negre a fost împinsă la periferie.
Cinci. Săracii din alte regiuni braziliene
au venit în „ținutul oportunităților” să-și încerce norocul,
făcând din periferii căminul lor.
Cosmopolite, multiculturale,
așa s-au născut periferiile orașului São Paulo.
Șase. În anii '70,
cultura hip-hop e numită în Statele Unite,
dar influențează întreaga planetă.
În muzică rap, break dance și graffiti,
tinerii de la periferia orașului au găsit un mijloc de exprimare.
Punctul lor de întâlnire
e o zonă ușor de accesat de toți, centrul istoric al orașului,
mai exact stația de metrou São Bento.
Șapte. Muzica lor se răspândește în alte periferii din Brazilia,
devenind o mișcare de conștientizare
a rasismului și a inechității sociale.
În ciuda opoziției industriei,
a vândut milioane de discuri și a devenit primul mijloc vast
…de conectare a clasei muncitoare cu intelectualii negri brazilieni.
A fost asociată cu orice succes al clasei muncitoare de atunci.
Albii nu pot înțelege costumațiile înzorzonate,
cu șepci și culori aprinse.
Opt. Deși muzica rap
e înțeleasă ca sinonimă cu nemulțumirea,
a fost mult mai mult.
Toți vor să danseze pe muzica aia.
În căutarea esenței sale,
muzica rap intră în muzica populară braziliană,
mai ales în samba.
Impactul e așa de puternic, încât schimbă ambele lumi.
Mesajul nu poate fi mai clar. Putem face și mai mult.
Nouă. În ciuda rasismului structural din Brazilia,
noua cultură emancipează tineri din toată țara.
Inclusiv la nivel economic.
Mediul digital permite artiștilor independenți
să aibă realizări rare, dar și fără precedent.
- Strada… - Suntem noi!
Strada suntem noi!
Zece. A răzbi în viață e mai mult decât a face bani.
Faima nu e singurul lucru la care aspiră copiii.
Vor să rescrie istoria țării noastre.
Încă un lucru. Mama îmi spune Leandro.
Dar toți ceilalți mă știu drept Emicida.
Sunt unul dintre acei copii.
TEATRUL MUNICIPAL DIN SÃO PAULO NOIEMBRIE 2019
Urmează să urcăm pe scenă.
Peste 50 de ani, vom privi înapoi și ne vom gândi
că noaptea asta a schimbat viețile multora.
PENTRU EGALITATE RASIALĂ
Așa spunem noi celor ca noi că locul lor e aici.
Trebuie să fim prezenți întru totul în acest spațiu, în acest mediu,
și în toate spațiile din care am fost alungați
de-a lungul istoriei țării noastre. Știi?
Următoarea generație de judecători, doctori,
avocați și, de asemenea, următorii președinți,
stau acolo chiar acum. Hai să le restabilim dreptul la vis!
Bine?
Mulțumesc mult! Despre asta e AmarElo.
Suntem împreună. Pace!
Azi mă pot considera norocos
Pe lângă faptul că-s tânăr
Mă simt în siguranță și vânjos
Și îmi spun
Dumnezeu e brazilian Și-mi e alături
Nu pot să tot sufăr Din amintiri
Destul sânge, destule lacrimi
Anul trecut am murit Anul ăsta nu, totuși
Destul sânge, destule lacrimi
Anul trecut am murit Anul ăsta nu
Visez și zbor mai sus ca drona
Ce mă mânează? Foamea
Să distrug tot ca tornada
Mâine nu poate fi același ieri Cu un nou nume
Vulturul ne atacă pe noi, cei cu frică
Când tristețea dispare Ambiția mă ridică
Trup, minte, suflet, Ayurveda
Ca apa, pot curge prin pietre
Sunt dramaturg în povestea asta Fiecare dramă e ascunsă
Îți cer să ieși din noroi Împrăștiind lumină
Nu melodramă, vreau bani Și voia Domnului
Șaluri, macete Căutarea nirvanei e scopul
Deși e aranjat jocul Pierderea nu e o opțiune, nu?
Unde vântul schimbă sensul Continuă cuvântul
N-o las moartă N-o las baltă
Îi luăm la mișto Pe cei ce-au râs de noi
Bunica n-a călcat acolo. Are 80 de ani.
Miercuri va fi prima ei dată.
Îmi cânți un cântec?
- Camera e pornită? - Da!
Asta e mișto la asta.
Mama, mătușile mele,
fiicele mele, amândouă,
vor fi acolo și-o să-l vadă într-o altă lumină.
Mulți băieți și fete care vor fi acolo miercuri,
n-au fost niciodată la Municipal.
De asta contează clădirea, o clădire maiestuoasă contează.
E mare și e aici, știi?
Nu e ceva nou.
Trebuie să marcăm ocazia. Ca să plece gândind:
„Nu-l las să se piardă în lumea digitală.”
A făcut soarele să răsară!
S-a întors!
Doamna de la cantină coboară Autobuzul pleacă
Domnișoara Maria e de mult dusă
Doar atunci răsare soarele
Păianjenii își țes pânzele Noaptea, în întuneric
Îndrăgostiți fără suflare La mâna lui Morfeu
Iar soarele apare doar mai târziu
Soarele apare doar mai târziu
E steaua-rege, știu Totuși, apare doar mai târziu
Soarele apare doar mai târziu
O să-ți dau un exemplu concret din „A Ordem Natural das Coisas”.
Soarele răsare pe bulevardul Sezefredo și apune pe Fontalis.
Mă înțelegi?
Căci Bulevardul Sezefredo e mai sus.
E privit de pe deal.
Și cum noaptea nu mai poți vedea formele caselor,
există doar stelele de pe cer
și luminile fiecărei case din cartier.
Doamna de la cantină coboară Autobuzul pleacă
Dra Maria e de mult dusă Doar atunci răsare soarele
Păianjenii își țes pânzele Noaptea, în întuneric
Îndrăgostiți fără suflare La mâna lui Morfeu
Iar soarele apare doar mai târziu
Soarele apare doar mai târziu
E steaua-rege, știu Totuși, apare doar mai târziu
Soarele apare doar mai târziu…
CARLINHOS 7 CORDAS MUZICIAN
Va fi un single?
Eu nu prea cred în single-uri.
Faci ce trebuie să faci. Ai dreptate.
Cu cât mai bună e piesa, cu atât mai puțin e la radio.
Se știe.
O să fac ce vreau să fac, apoi depinde de ei.
Îmi place să…
Zeca!
Repede! Haide!
FILM - ORFEU NEGRU
- Ia, cântă să răsară soarele! - Nu pot!
- Sigur poți! - N-ar trebui!
Lasă asta! Cântă odată!
A făcut soarele să răsară!
Exact ca în film.
Și acum tu ești filmul.
Albumul e structurat în jurul unui vis.
Știi ce vreau să spun? Tipul se culcă,
și, în visul lui, toți se ajută reciproc.
E un vis frumos
în care oamenii se înțeleg și se susțin.
Ăsta e visul lui.
„Principia” e acel vis…
La propriu.
De aceea, începutul pare aerian, ezitant chiar.
Auzi bătrânele alea din cartierele vechi, care cântă…
Te poartă înapoi în copilărie.
Ca un cântec de leagăn al mamei tale.
Visează la vremea când se simțea îngrijit și înțeles.
Începe să se conecteze cu plante precum feriga și cu religia,
lucruri care îl vor ajuta să aibă credință când lumea îi spune să nu aibă.
Nu ne avem decât unii pe alții și trebuie să luptăm pentru asta.
Tot ce avem e
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem noi
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem…
Mă înțelegeți? Asta spun.
Ne avem doar unii pe ceilalți.
Dacă renunțăm unii la ceilalți, suntem terminați.
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem noi
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem…
Am uitat refrenul!
Tot, tot, tot
Tot ce avem suntem noi
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem…
Clopotele bisericii catolice ne trezeau foarte devreme…
marcând un schimb de paradigmă,
din moment ce Biserica Catolică a condamnat public Candomblé.
Era un mesaj frumos despre cum suntem aici ca să trăim la unison,
nu să fim deconectați.
Natura are reguli, dar moralitatea e un lucru uman.
Iar oamenii folosesc moralitatea pentru a se îndepărta.
Am vrut ca întregul album să aibă atmosfera asta,
să ne facă să ne simțim ca un tot din nou.
Împreună în ceea ce avem în comun. Asta e prima piesă.
Spre final, un prieten pastor spune asta.
Serios? Ce frumos!
Ce înseamnă când spune Iisus să renunțăm?
Vorbește, de fapt, despre eurile noastre umflate…
Eurile produse de societatea asta
Emancipate în mod fals și profund solitare.
Bună, prietene!
- Ești bine? - Da.
E veche ca o eternitate
Iubirea e spiritualitate
Poezie latentă, puternică, neagră
Un umăr în noaptea liniștită
Un tur lejer de început de zi
Fiule, îmbrățișează-ți mama…
Am început să lucrez la piesa asta acum patru ani.
Îmi dau lacrimile un pic, frate.
La naiba!
Da, ar putea fi… Dacă n-ar fi iubirea…
În prima mea vizită în Africa…
prietenul meu, Chapa, m-a dus
la Muzeul Național al Sclaviei din Angola.
Acolo, am găsit un bazin…
și pe perete scria:
„Acesta era bazinul folosit pentru a boteza negrii.”
„Și, din cauza unei noțiuni creștine deformate,
au fost făcuți să creadă că nu au suflet.”
M-am uitat la amicul meu și am știut care e misiunea mea.
De fiecare dată când iau pixul sau microfonul,
vreau să pot înapoia fiecăruia din frații și surorile mele
sufletul pe care credeau că nu-l au.
Mirosul dulce de ferigă Mă duce cu gândul la Buddha, calm
Sunt încordat, cer ajutor Uneori mă gândesc la un psalm
Scapă-mă de vedenii Ca un oftalmolog
Și eu, cel care vede dincolo Pentru mine, pentru tine, ubuntu un balsam
Dacă vreau să cred în ceva
O să mă bazez pe ce văd
Rezumând această lume, mică Banală, murdară, iad și otravă
Frig, iarnă, burniță de noapte Represiune și regresie
A fi calm e un lux Viața ne stresează
Citesc suflete dincolo de presiune
Națiunile îi cad în mâini lui Baraba
Unde e minunea
Asta arată urgența cărților În fața daunei provocate de sabie
În datorii mari Ignorând sensul binecuvântărilor
Într-o vreme Când libere aleargă
Doar lacrimile noastre
Am revenit să ucid, ca un atac de cord După o înviere, ca o naștere
M-am refăcut, m-am săturat, m-am lepădat Un om comun, realist
Dacă-s binecuvântat, zic Pătrund în celule, sufragerii, dormitoare
Am bătut toată lumea și-s sigur Că toți suntem unul
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem noi
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem…
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem noi
ACTUL 1 PLANTAREA
Nimic nu te poate învăța despre timp ca pământul.
Iar asta nu e o vorbă a hipioților.
Plantezi o sămânță,
trebuie să o uzi și să aștepți cam 15 zile să încolțească.
Odată ce e acolo, trebuie să te ocupi de ea.
Să ai grijă la dăunători și animale veninoase.
E o nebunie să te trezești că ai de-a face cu păianjeni și șerpi,
și cum îți dai seama
că n-o să te muște de ciudă, știi?
Vor orice numai nu să te muște.
Păianjenii nu te vor mușca fiindcă au chef.
O fac pentru că se sperie.
Iar teama te împinge să faci lucruri pe care nu vrei să le faci, știi?
În timp ce lucram la album, grădina m-a învățat multe.
Într-un interviu dinainte de concert, tipul a întrebat: „De ce la Municipal?”
„Pentru că nu există nicio grindă,
nu există niciun pod,
nu există nicio stradă,
nu există nicio clădire importantă
care n-a fost atinsă de mâinile muncitorilor negri.”
Când am spus asta, mă gândeam la mână de lucru, cărămizi, ciment și tot așa.
Dar asta e doar jumătate din poveste.
Pentru povestea completă, trebuie să derulăm caseta și să călătorim în timp.
Iar cea mai bună mașină a timpului
e un vechi enredo samba de Geraldo Filme despre Tebas.
Când faci cercetări despre el,
îți dai seama repede de ce și-a luat numele de la Teba, un cartier din Egipt
de pe vremea faraonilor.
Tebas nu doar a zidit cărămizi cu mâinile lui negre,
ci a avut și un rol esențial în refacerea stilistică
a orașului São Paulo din secolul al 18-lea.
A construit turla bisericii Camo
și a vechii Catedrale Episcopale din São Paulo.
TEBAS, PRIMUL NEGRU DEVENIT ARHITECT ÎN SÃO PAULO
A construit Fântâna Îndurării.
Toate panourile de la Piața Episcopiei sunt semnate de artiști.
Nici Catedrala Episcopală, nici Fântâna Îndurării
nu sunt asociate cu artistul.
Dar știm că-s ale lui.
Tot el e responsabil
de piatra de temelie de la Mănăstirea St. Benedict.
Zona din jurul mănăstirii
stă la baza hip-hopului nostru și e o nebunie.
Fie construind sau proiectând, cei care au luptat mereu
ca arta și frumusețea să însuflețească betonul rece al orașului
am fost noi înșine.
Noi…
Suntem liberi aici
Adidași marfă
Niște podoabe marfă
Totul strălucește
Îi incomodează
Negrii adunați împreună Sunt GPS-ul lucrurilor mișto
Dacă ghetoul e treaz Restul ducă-se naibii
Adidași marfă
Niște podoabe marfă
Totul strălucește
Îi incomodează
Negrii adunați împreună Sunt GPS-ul lucrurilor mișto
Dacă suntem la Municipal Restul ducă-se naibii!
Love liber
Suntem liberi aici
Îmi place să derulez caseta până acum 100 de ani.
și să mă gândesc cum anul 1922 a întors totul cu susul în jos.
Când sărbătoream centenarul independenței,
oameni de diferite origini născuți în Brazilia
revendicau dreptul de a visa, de a transforma acest loc,
ignorând fantoma colonialismului care încă îl bântuia.
De exemplu, o mișcare culturală cu rădăcini africane,
modernă și originală,
e precursoare a ceea ce numim brasilidade.
A trecut direct din favelă în inima avangardei artistice.
Mă refer la samba,
care a fost persecutată aici, în Brazilia.
În ciuda dezaprobării puternice din partea burgheziei locale,
Pixinguinha și Donga au prezentat-o în modernul Paris.
Și așa a făcut Oito Batutas istorie.
Suntem Batutas
PIXINGUINHA DIRIJOR
Venim din Brazilia Totul e bine aici
Suntem Batutas
Îi facem pe toți să danseze samba
Știi care-i culmea?
În anul în care samba cucerea lumea, s-a produs un cutremur în arta noastră
…și epicentrul lui a fost scena pe care voi evolua.
Săptămâna Artei Moderne din 1922.
Noțiunea de artă de aici a fost zguduită pe vecie.
Și creatorii de samba, care-s incontestabil moderni, și moderniștii,
care, fără să-și dea seama, voiau mai multă samba în arta noastră,
s-au îndepărtat de ideile tradiționale
într-un fel care va avea reverberații pe vecie.
Deși erau în mare parte o elită formată din bărbați albi, dar nu numai,
moderniștii au revendicat arta braziliană cu culori braziliene.
Săptămâna Artei Moderne a fost doar începutul.
Verdele și galbenul n-au fost uitate,
imortalizate în tabloul Omul Galben,
de Anita Malfatti.
Cât despre creatorii de samba, majoritatea femei și bărbați săraci,
aproape toți negri sau metiși,
reprezentau ceea ce Machado de Assis ar fi numit „Brazilia reală”.
Ambele mișcări și-au asumat riscuri în arta lor.
Spuneau: „Suntem tot ce avem.”
Las tamburina prietenilor mei
M-au întrebat dacă l-am cunoscut pe Mario de Andrade.
Am avut onoarea…
să-i… fiu prieten…
și să mă citeze.
Nu erai atent la mine
Pentru mine, nu mai ai valoare
Deixa Falar a fost numele
dat de Ismael Silva, Bide, Brancura și alții
la ce avea să devină temelia școlilor de samba.
De ce numele „școală de samba”?
În cartierul ăsta, aveam o școală de instructori…
unde puteai deveni instructor.
Deci, cartierul Estacio de Sá
a răspândit vestea
că era o școală de samba cartierul în sine.
Era o școală de samba.
Bide a creat timpanul surdo și l-a făcut sufletul percuției
la fel ca tamborimul.
Nu știm sigur cine a inventat tamborimul.
Bide sau Ismael Silva.
Dar bătrânii spun că a fost Bide.
A făcut un timpan dintr-o cutie de unt…
și un sac de ciment.
A luat sacul de ciment, apoi a udat hârtia,
a pus-o deasupra cutiei de unt de 20 kg,
a prins-o cu sârmă,
la urmă a udat hârtia, a încălzit-o un pic la foc,
doar pentru a îmbunătăți sunetul.
Apoi, s-a dus în Piața Estácio.
Bide s-a dus acolo cu Deixa Falar
și e recunoscut ca inventatorul surdoului.
M-au chemat
Iată-mă, ce se întâmplă?
M-au chemat
Iată-mă, ce se întâmplă?
Am venit de acolo
Când eram mică
Am venit de acolo Când eram mică…
FABIANA COZZA CÂNTĂREAȚĂ
- Samba e viața mea - Știu!
- Să mai încercăm o dată!
Avem încredere doar în creatorii de samba.
- Doar în ei te poți încrede. - Sunt singurii.
Samba e aurul Braziliei.
Și țara noastră nu poate câștiga dacă se îndepărtează de samba.
Eu sunt samba…
Trupa noastră, Os Sete Modernos do Samba, a evoluat în Mexic.
Mai era cunoscută în spaniolă ca Los Siete Diablos de la Batucada.
Eu sunt samba…
Sunt născut în Rio de Janeiro…
Împrăștii bucuria În milioane de inimi
De la Jovelina Pérola Negra la Jackson do Pandeiro,
la Wilson Batista, Jair Rodrigues, pe lângă mulți alți creatori de samba,
hip-hopul era deja acolo, cu mult înainte să existăm noi.
Acest fruct dulce-amărui numit rap
a crescut dintr-un copac mare.
Dacă-i examinezi cu atenție rădăcinile,
vei găsi samba acolo.
Eu sunt samba…
Samba chiar e dintr-o altă lume.
Poate ajunge în locuri în care nicio altă ființă n-a ajuns.
De exemplu, în 1997,
melodia samba: "Ô Coisinha Tão Bonitinha do Pai"
a fost aleasă să-l trezească pe Sojourner Rover în misiunea spațială.
Înainte de orice alt cosmonaut,
samba a atins solul marțian.
Cine-i drăgălașul lui tati?
Creatorii de samba au fost mereu avangardiști, inovatori.
Cu toată greutatea lor, tot puteau da dovadă de subtilitate.
Un exemplu e dat de pianul și vocea lui Johnny Alf.
Știi foarte bine Sunt un om bun…
Numit „GeniAlf” de Tom Jobim
și considerat de mulți adevăratul tată al bossa nova,
a ajuns să influențeze muzicieni precum Elis Regina și Wilson Simonal.
O voce suavă.
Ai prins-o?
Acum îl văd ca pe un film, Nave.
Felul în care albumul e creat,
- …spune o poveste. - Da.
Tocmai m-am prins că „Principia” e despre visul tipului ăstuia.
- Știi? - La naiba…
Cântecul lui Damien, când se trezește, e „A Ordem Natural das Coisas,"
un fel de „bună dimineața”.
Pleacă dimineață la muncă.
Brusc, când fratele ăsta pleacă la muncă,
soția își ia rămas bun, „Pequena Alegria da Vida Adulta.”
Serios?
Trebuie să fim atenți Când suntem pe trapez
Chiar dacă disperarea vieții curente Ne copleșește
Dacă un „like” e un apel la ură, frate În cazul ăsta
Mesajul bunului simț e simplu
COMPOZITOR
Împreună, vom fi bine. Îi vom depăși numeric.
Trebuie să fim uniți.
„Pequenas Alegrias da Vida Adulta" conține un secret,
și Oga Mendonça a fost primul care l-a descoperit.
A rânjit și a spus: „Piesei ăsteia i-ar prinde bine un sos
nu prea agreat de rap, samba-rock.”
Acest tip de samba s-a născut într-un petec african
din excentricul oraș São Paulo, mai cunoscut sub numele de Partea de Nord.
Vorbesc ca un provincial? În niciun caz.
Prima înregistrare în care s-a combinat samba cu rap-ul
s-a născut oficial aici, cu The Brothers Rap.
Da Cor do Pagode a făcut prezentările
Promovând rapul următoarei generații
C-am scris rap-ul ăsta E destul de ciudat
Cu bătăi de tamburină Și cu coarde de cavaquinho
De-a lungul anilor, alți artiști au încercat sosul,
ca Athaliba e a Firma, Rappin Hood,
Marcelo D2, Quinto Andar și Racionais MC's, printre alții.
Au redus aspectul american din el,
dovedind că e imposibil să apreciezi creuzetul brazilian
fără influența spiritului local.
Ambițios cum sunt, Zic să urcăm câte o treaptă.
Pe măsură ce mișcarea asta se maturizează,
ni se cere să trecem peste amestecul de stiluri
pentru a face loc unui nou gen,
unui nou limbaj artistic…
ceva ce am numit „neo-samba” în AmarElo.
„Alvorada no Morro" de Cartola,
„Sonho Meu” de Dona Ivone Lara,
„Bandera da Fé” de Luiz Carlos da Vila
sau „Trem das Onze” al îndrăgitului Adoniran Barbosa,
redau imagini fidele, servind ca documente istorice de nădejde.
la fel de provocatoare ca piesele rapperilor în devenire,
dar într-un context diferit.
De aia vor fi mereu partideiros.
Iar versurile, chiar și cele improvizate, reflectă adevărul fiecăruia.
Ce-mi place la creatorii de samba?
Nu uită micile bucurii ale maturității.
O să… Înfrunt orice pentru ea
Înfrunt toate luptele
Pentru micile bucurii ale maturității
O să…
Fiu pe front ca un războinic
Chiar dacă trebuie să lupt Cu întreaga planetă
Sau să alerg un maraton și să câștig
Strigă: „Asta pentru tine, dragă!”
O să… Înfrunt orice pentru ea
Înfrunt toate luptele
Pentru micile bucurii ale maturității
O să…
Fiu pe front ca un războinic
Chiar dacă trebuie să lupt Cu întreaga planetă
Sau să alerg un maraton și să câștig
Strigă: „Asta pentru tine, dragă!”
- Îmi place asta. - Și mie.
- Ei bine… - Frumos!
- A fost la mintea cocoșului.
- Bună asta. - E foarte ritmată.
- Tare, nu? - Bună de tot.
- Foarte bună. - Apasă Ctrl+S
și salveaz-o, pentru Dumnezeu!
Cum ar fi dacă ar dispărea?
- O facem? - Unu, doi, trei și…
Start!
Cântă la zornăitoare cu simțul răspunderii.
Ai înțeles?
Uneori mă simt ca un fotograf, dar nu unul obișnuit.
Mă simt ca fratele din poezia lui Manoel de Barros,
care se descrie ca „fotograf al invizibilului”.
Pentru mine, scrisul e ca o binecuvântare cu călătoria în timp.
Pot să fiu aici, acum,
dar pot să vizitez și trecutul și viitorul
și să le împărtășesc sentimentele.
Am învățat asta privind-o pe mama când lucra pământul.
După ce am citit ce a însemnat pentru Mandela grădina din închisoare,
m-a emoționat să înțeleg că atâtea gânduri minunate
ar putea fi într-o sămânță.
Mama mea Jacira și Nelson Mandela
m-au învățat să respect timpul și să mă conectez la ciclul vieții.
Acest exercițiu făcut ani de zile
m-a făcut să mă simt întreg.
Nimic din lume Nu poate fi mai frumos
Din adâncul sufletului meu
Din cel mai adânc colț al miezului meu
Pentru lumea asta distrusă
Scrisul meu e ca o scrisoare de dragoste
Copii, râsete, ferestre
Flirturi, împletituri, bumbac galben
Nuanțele roșii ale țiglei de pe acoperiș Hârâitul scânteii
Te fac să te simți ca într-un tablou
Speranța se pictează în acuarelă
Zgomotul alb al radiourilor Televizoarelor și telenovelelor
Un roi de albine Murmurul oilor
În urechile tale Și viața continuă
Pe paveaua de piatră Muncitor îndrăzneț
Șofer impetuos Unde începe totul
Vântul reduce viteza Fiecărui sunet nou și eclectic
Pick-upurile redau clasicii Absurdul frumos
Metropole sufocante
Sunt necropole Care nu se ating
Deci se ciocnesc de visul cuiva
Ucigașii de duminică
Oprind fiecare lucru frumos
Toți cei care simt la fel Sunt și prietenii mei
Asta vine Din adâncul sufletului meu
Din cel mai adânc colț al miezului meu
Pentru lumea asta distrusă
Scrisul meu e ca o scrisoare de dragoste
Din adâncul sufletului meu
Asta vine Din adâncul sufletului meu
Din cel mai adânc colț al miezului meu
Pentru lumea asta distrusă…
Mereu mergeam la magazinele de discuri.
Căutam discuri ore întregi cu puținii bani pe care-i aveam.
Nu puteam da greș.
Citeam fișele de pe spatele discurilor
până când am născocit o metodă simplă, dar eficientă.
Dacă exista un anumit nume pe el, cumpăram discul fără griji.
Numele lui a devenit o aprobare. Era îngerul meu păzitor al muzicii bune.
Am început să colecționez discurile acestui mare muzician.
Într-o zi, m-am dus să-mi văd frații cântând la festivalul Brasilintime,
unde DJ-ii de rap și marii toboșari cântau împreună.
Doar monștrii sacri.
Dnelor și dlor…
E plăcerea mea, onoarea mea…
și un vis de-al meu să vă prezint
unul din cei mai buni toboșari din istoria Braziliei.
Wilson das Neves!
TOBOȘAR ȘI COMPOZITOR
Mă uitam de sus și nu mă puteam uita la altcineva.
Îl vedeam doar pe chelul ăla făcând istorie,
arătând elegant bătând la tobe.
Ani mai târziu, am fost invitat într-un proiect
în care puteam alege să înregistrez. cu orice artist.
Orice artist. Eram hotărât.
Mi-am adus aminte imediat de numele de pe discuri.
Dar ce-i puteam oferi cuiva
care înregistrase cu titanii muzicii braziliene?
A trebuit să trișez. Am scris un cântec format în întregime din fraze
din piese înregistrate de el în trecut. Un adevărat omagiu.
Așa am dat ochii cu monstrul în carne și oase.
Și nu ne-am mai despărțit niciodată.
Norocul meu!
Mulțumesc, dle Wilson Pentru muzica ta sacră
Leninha a vrut să ascult cântecul. Fac asta doar când le înregistrez!
I-am zis că le ascult când le înregistrez!
- Nu țin minte nimic. - Îl ții minte pe Wilson?
Amicul meu Wilson, desigur.
Călătoream și lucram împreună…
- El a scris melodia? - Da.
Sfinte Sisoe!
- Cred că ar trebui s-o ascult. - Nu-ți face griji!
Trebuia s-o ascult.
Multă vreme am luptat ca să triumfăm ca o artă relevantă.
Am construit asta în ultimii ani,
în ultimii zece ani, știi ce zic?
În ultimul deceniu, chiar înainte de asta,
n-am avut nimic de dovedit nimănui.
Dar, desigur, arta noastră e într-o evoluție constantă.
Am reușit să dezvoltăm o formă de exprimare,
definind conturul muzicii rap braziliene.
Când ai un prieten Ai totul
Mi-e milă de prostul care se ia de noi.
Mă împiedic de ideea asta de cinci ani.
Chiar înainte să devină așa de rău,
mi-am dat seama că avem nevoie de ceva fix.
Există anumite valori care trebuiau stabilite,
precum importanța credinței.
Asta o să mă dea gata!
E ca o coborâre în rapel Fără frânghie, mori
PREZENTARE DE MODĂ AVUÁ
Relaxare Chiar dacă întunericul bate la ușă
La naiba, era să uit!
Creez haine din când în când și facem prezentări de modă.
Era târziu și terminam niște piese pentru prezentarea de la Săptămâna Modei.
Ediția precedentă fusese uimitoare.
Am adus un mare omagiu sambei.
Pe cel mai important podium din Brazilia,
I-am prezentat pe mama, dna Jacira, Fabiana Cozza și Wilson da Neves.
Doamnelor și domnilor, Wilson das Neves. Samba în carne și oase!
Ce minunat e să oferi flori celor pe care-i admiri
cât încă le pot mirosi.
A venit un apel în acea noapte, în timp ce lucram.
Soția mea mi-a adus telefonul cu o expresie gravă pe față.
Am răspuns la apel, iar prietena mea, Margarete, mi-a dat vestea tristă.
Iubitul nostru maestru, Wilson das Neves,
nu mai era printre noi.
Am plâns zile întregi.
Dar durerea mea a fost mereu scurtată de o amintire amuzantă.
Îmi aminteam cum spunea:
„Doar ticăloșii mor!”
Wilson nu putea avea mai multă dreptate, ca de obicei.
După câteva luni, am reușit să scot o casetă pe care mi-o trimisese
și să o ascult pe toată fără să plâng.
I-am ascultat piesele non-stop.
Eu și Thiago Jamelão ne-am dus la studio și am încercat să le armonizăm.
Când am ajuns în studio,
am avut un moment de vis testând acorduri mult timp,
iar când m-am trezit, aveam un ciclu armonic perfect.
Muzica lui umplea studioul
și-i simțeam prezența lângă noi la fel de puternic ca întotdeauna.
Am zâmbit când m-am gândit,
„Când ai un prieten, ai totul.”
Când ai un prieten Ai totul
Dacă puțul te înghite Te salvează de pe fund
Senzația e așa de uimitoare Încât stresul pare ușor de depășit
E un loc sigur Când situația iese de sub control
Când ai un prieten Ai totul
Când gloanțele zboară, frate Se transformă în scut
Sunt gata de orice, pe bune, oricând
Un umăr pe care să plângi după Apocalips
Să ai frați ca Gil și Caetano
E un lucru rar în lumea asta nebună
Am trăit multe greutăți
Dar m-am recuperat Și o să merg mai departe
E ca stilul rococo baroc Al căruia Aleijadinho era rege
Darul zeilor Atâtea râsete
Ca în catehism
I-am întrebat pe Oxalá Și pe Fecioara noastră
La ce etaj locuiți acum? Vă voi vizita într-o zi
Sunt versurile mele preferate.
Dl Wilson a murit.
Deci, întreb: „La ce etaj locuiți acum?”
Părțile mele preferate până acum…
Când trec prin toate astea, mă gândesc la Oswald de Andrade,
un alt modernist.
În Manifestul Antropofag a spus exact asta.
„Nu-mi pasă decât de ceilalți.”
La urma urmei, nu are sens existența noastră fără ceilalți.
Samba a știut asta de la început.
ACTUL DOI UDARE
Jaime de Almeida, căpitan la Flamengo.
De cinci ori campion cu echipa lui.
În timpul unui antrenament,
Familia lui Jaime a primit o propunere de la unul din managerii clubului.
Voia ca una dintre surorile lui Jaime să lucreze ca menajeră în casa lui.
După câțiva ani, într-un interviu,
așa povestea fetița ce se întâmplase.
„Tocmai ne pierduserăm tatăl.
Am îngrijit copii de femei bogate un timp.
Copiii negri încep să lucreze devreme.
„Managerul de la Flamengo mi-a oferit o slujbă acasă la el
ca menajeră, genul care devine mascota casei.
M-am opus așa de tare încât au trebuit să mă ducă înapoi.”
Fetița a crescut.
S-a specializat în filosofie și istorie,
devenind o gânditoare importantă,
un reper pentru oameni extraordinari din zilele noastre.
prin ideile ei frumoase și puternice.
O cheamă Lélia Gonzalez.
Egiptenii erau un popor de culoare.
Astfel, civilizația egipteană,
prima civilizație pe planeta Pământ,
a transmis toate cunoștințele
așa-numitei civilizații occidentale.
POPORUL PANAMEZ… INVAZIA AMERICANĂ ÎN…
Mereu mă simt ciudat pentru că…
FILOSOAFĂ ȘI ACTIVISTĂ
…mă simt ca și cum
sunt făcută reprezentanta feminismului negru.
Și de ce voi, aici în Brazilia,
trebuie să vă uitați la Statele Unite ale Americii?
Nu înțeleg.
Cred că am învățat mai multe de la Lélia Gonzalez
decât veți învăța de la mine.
Pentru Lélia Gonzalez,
contribuțiile cheie ale negrilor
au creat cultura braziliană.
Prin urmare, nu vorbim portugheză pe aici.
Vorbim „pretogheză”
Mulți o consideră pe Lélia o pionieră în studiul intersecționalității,
mai exact, cum identitățile sociale se suprapun
…și cum se leagă de oprimarea fundamentală.
O teorie care a devenit populară recent în societatea noastră.
Haideți să luptăm, tovarăși!
Ca exploatarea și oprimarea din țara noastră să poată înceta.
ZIUA NAȚIONALĂ A NEGRILOR
Brazilia nu e o democrație rasială.
Înainte ca ea să devină o democrație rasială,
țara trebuie să devină efectiv o democrație.
Oprimarea femeilor negre e și mai insuportabilă…
CONTRA EXPLOATĂRII FEMEII NEGRE
Și e întărită de discriminarea de gen, clasă și rasă.
Sunt discriminate triplu.
În cei aproape 450 de ani de istorie,
orașul São Paulo văzuse doar două femei negre
alese în Adunarea Națională.
Prima femeie care a fost aleasă a fost Theodosina Ribeiro,
…și a doua e o creatoare de samba…
care a evoluat și la Teatrul Municipal din São Paulo în 1975,
nașa rapului, Leci Brandão.
Un nou lider se ridică
Pe dealul Pau da Bandeira
Un nou lider se ridică
Pe dealul Pau da Bandeira
Să vă aud aplauzele!
Realizarea asta a lui Leci mi se pare la fel de curajoasă…
…ca atunci când a devenit prima femeie compozitor pentru Mangueira.
Reacția inițială a fost destul de previzibilă.
O fată voia să se alăture tradiționalilor compozitori Mangueira.
Nicio femeie nu mai bătuse la ușa lor.
Făcând asta, mi-am transmis mesajul
și am reușit să-i conving pe acești domni distinși.
Candeia a înființat Clubul Recreativ Școala de Artă Quilombo Samba.
N-a fost doar o școală de samba.
După cum spune și numele,
Quilombo a însemnat libertatea în anii de plumb,
atât în versuri cântate ca enredo-ul samba „Ao Povo Forma de Arte,”
cât și în proză, dând naștere intelectualilor organici
precum maeștrii Elton Mederos, Paulinho da Viola,
Wilson Moreira și Nei Lopes.
A funcționat ca o adevărată școală de cultură populară.
Și profesoara Lélia Gonzalez a fost directoare la această școală.
Lélia i-a oferit lui Candeia un loc în mașina ei,
ca să o însoțească într-o călătorie importantă la São Paulo.
Candeia era deja bolnav,
așa că n-a putut merge.
Și mașina ei a lăsat-o baltă și s-a stricat pe drum.
AEROPORT
Dar asta n-a oprit-o pe Lélia Gonzalez să vină aici
să-i reprezinte pe Candeia și Quilombo.
Destinația ei era treptele acestei clădiri.
A participat la prima demonstrație
a unei organizații ce urma să ne schimbe istoria.
S-a fondat Mișcarea Neagră Unificată.
PENTRU EGALITATE RASIALĂ
Dar mai sunt multe de spus aici.
Cu 40 de ani înainte de adunarea
…din fața Teatrului Municipal, în 1938,
o celebrare a 50 de ani de la sfârșitul sclaviei
organizată de membrii în viață ai Frontului negru brazilian
era programată tot în vecinătatea Teatrului Municipal.
Din păcate, evenimentul n-a mai avut loc,
în ciuda eforturilor depuse
de șeful departamentului de cultură din acea vreme, Mário de Andrade,
modernistul nostru preferat.
Faptul că suntem aici, în acest loc
care a fost refuzat strămoșilor noștri
se datorează sudorii și sângelui oamenilor din trecut.
În toiul dictaturii militare, au fost oameni
destul de curajoși să se revolte
împotriva statului brazilian și a rasismului său ucigaș
și să spună că țara asta trebuia să recunoască
rolul principal al oamenilor de culoare în societatea braziliană.
Unii dintre oamenii prezenți aici azi
au fost prezenți și pe treptele Teatrului Municipal în 1978,
luptând cu rasismul.
E un moment magic pentru mine, pentru că sunteți aici.
Întrucât prezența noastră aici e o realizare istorică,
aș vrea să-i rog să se ridice acum…
pe frații și surorile noastre de la MNU.
Pe aceste trepte,
de aici, din São Paulo, până în toată Brazilia,
Mișcarea Neagră Unificată își va continua lupta.
Mulțumesc mult!
Fără visele voastre, fără lupta voastră,
nimic din astea n-ar fi posibil.
Le dedic acest nou cântec.
Pielea mea, Luanda Anticameră, Aruanda
Ca T'challa , Wakanda Otravă de mamba
Niște centuri cu muniție Care-s regulile aici?
O să vezi mai mult sânge Ca-n Hotelul Rwanda
Era a început brutal
Pantera liberă Arată ghearele
Am adus noaptea drept camuflaj
Sunt răzbunător, răzbun durerea Celor uciși de viteze
Tu lovitură de stat, eu sabotaj
Mistic O mie de Orixás într-un panteon
Curajos, ucid coloniști Ca un leu din Tsavo
Mă bag adânc, Nu mă mai trage înapoi, e mai rău
Monstru, craniu, Vibraniu Te tai în 12 bucăți
Un fulger ca Usain Bolt Zece mii de volți
Aplauze de la strămoși, ascultă Ta-Nehisi fără antrenor
Memoria e lungă, firea-i aprinsă În abordarea asta
Se zvonește Că m-am întors ca un AK
Cu hotărâre Sensibilitate și calm
Dacă situația se înrăutățește Mai bine ne întoarcem
- Ca o Panteră Neagră - M-am întors
Ca o Panteră Neagră
Cu hotărâre Sensibilitate și calm
Dacă situația se înrăutățește Mai bine ne întoarcem
- Ca o Panteră Neagră - M-am întors
Ca o Panteră Neagră
Pe acoperișul meu, e Dora Milaje
Încolțește la bază Ca Nicki Minaj, e un miraj
Mirage Jet, zboară sus
Dl Spock e bomba Lanterna Verde, sunt foarte static
Pentru o nouă Mare Roșie O nouă traversare
Ca oamenii să vadă regi în oglindă Stiloul meu creează
Strada Wu-Tang , Superman, mai multă tehnologie
Simbolic ca un ghid În nopțile răcoroase
Voi zdrobi batjocoritorii culturii negre
Unul care bea Kasparov Și scrie cecuri
Eu mă opun stăpânilor de sclavi Un independent
Sunt ascuțit , respectă-mi sincronizarea Nu fi pușlama
Dacă vii ca Stan Lee, Spike Lee Ca Bruce Lee
Iau Brazilia Ca Mauricio Kubrusly
Ca Solange în „A Seat at the Table” Negru sau măsliniu?
Când ai îndoieli, zi-i prințesă
Autocunoaștere, auto-ajutor Scurgerea timpului
Ca mostrele, ca Buddha
Iubire de o mie de cărți Ca Gabo sau Neruda
Cine s-a căsătorit cu furtuna Nu agreează umbrelele
Cu hotărâre Sensibilitate și calm
Dacă situația se înrăutățește Mai bine ne întoarcem
Noaptea asta va fi mereu în inimile noastre.
Pe bune.
Să ne amintească că libertatea nu e permanentă.
Trebuie să luptăm pentru ea.
Și vom continua să luptăm pentru ea
Ca un tractor. La o parte!
Cu hotărâre Sensibilitate și calm
Dacă situația se înrăutățește Mai bine ne întoarcem
- Ca o Panteră Neagră - M-am întors
Ca o Panteră Neagră
Puterea unui simbol.
Ce au făcut tinerii ăia?
Nu știau ce se poate întâmpla. Era o dictatură
într-o țară care-i ucide pe negri fără să clipească.
A doua zi, puteau fi în închisoare sau, mai rău, morți.
Dar și-au învins frica
și au stat pe treptele alea ca să creeze un simbol al luptei
și al unității antirasiste.
Pentru Armată, antirasismul era asociat direct cu comunismul.
Simonal a fost cercetat pentru omagiul adus lui Martin Luther King, Jr.
Cu voia dv., aș vrea să cânt piesa asta.
I-am dedicat-o fiului meu…
sperând ca, în viitor,
să nu se confrunte niciodată cu problemele cu care m-am confruntat…
și încă mă confrunt uneori,
în ciuda faptului că sunt cine sunt.
Da, am tenul întunecat
Fratele meu de aceeași culoare
Ce îți cer E să lupți
Da, să mai lupți puțin
Lupta e aproape de final
Pentru fiecare persoană neagră plecată
Va veni o altă persoană neagră
Să lupte Și să verse sânge sau poate nu
Un cântec ajunge departe, frate
Ascultă-mi vocea, da
Luptă pentru noi
Cea mai neagră strădanie…
Dar au ieșit multe din asta.
Mă enervează, fiindcă nu e ceva nou.
Din momentul în care africanii au început să fie răpiți
și aruncați într-un loc străin lor,
au trebuit să-și regândească modelul de organizare.
De exemplu, frățiile religioase din secolul 17.
Negrii se organizează, strâng niște bani,
își cumpără libertățile și așa au făcut.
Puțin câte puțin, au construit o comunitate pentru bunăstare reciprocă.
Aristocrata era un club construit de negri.
Dar nu discrimina precum cluburile de albi,
care nu-i primeau pe negri în piscină.
Oricine din incintă se putea simți bine.
Deci iei frățiile religioase,
iei ce făceau oamenii de la Aristocrata,
și unde ajungem? La generația părinților noștri.
- Ați mai fost aici? - E prima dată.
La naiba, treaba devine serioasă.
- E prima dată. - N-ai mai fost?
Niciodată, nici ca să fac poze.
- Doamne! Nici ca turist? - Nu.
Da…
De acum înainte, e al nostru.
Sunt un puști brazilian cu pielea întunecată.
Și trebuie să continuăm să ne ocupăm de asta.
Ca fiecare generație să lovească mai tare.
Când un negru e numit maimuță, lumea îi urmărește reacția,
dar ar trebui să întrebăm albul:
„După 500 de ani, încă faci asta?”
Nu sunt ținta rasiștilor. Sunt coșmarul lor.
Am înșelat moartea Acum știu încotro merg
N-am avut noroc Sunt unde mi-am dorit mereu să fiu
Nu am încredere în nimeni.
- Nu mai zic de Po-po - La dracu' cu Poliția
Banii în buzunar Am pulsul înghețat
Chiar înainte de spectacol
Cu mult înainte de lovitură
Eram cu frații mei Înainte de droguri și de invidie
Am înșelat moartea Acum știu încotro merg
- Ăsta n-a fost noroc. - Bine.
Răutăți nesfârșite
Am dat ecoul credinței Ca o catedrală
Sacră ca tora Mortală ca o cobră
Un rechin cu poftă De cunoștințe orientale
Cântând, am făcut Atlanticul O particulă cuantică
- Găsește-mă în fiecare furtună - Voci ancestrale
Curajul nu poate fi măsurat Pe timp de pace
- Stilul Iisus 2.0 - La naiba, Iisus 2.0
Merg pe apa durerii uituce Departe de regulile impuse mie
Eram un nimic Azi sunt infinit
Parcă e invenția cifrei zero
Nu vanitoasă, ci convingătoare
Vezi ce a făcut rima pe străzi
De la droguri la ritmuri în dosare Lumea nu ne suportă
Casta mea zboară cu viteza luminii Ping-pong
Gata cu rahatul Mintea mea rasta petrece
Yin și yang reechilibrate
Ca un cineast, caut pauza Eclipsez cheful
Țintește capul Fă ca Kim Jong
Eu decid dacă ai de-a face Cu King
Sau cu Kong
Ca aurul aztec, vin dintr-o viață pustie Totul era ca Sahara
Abundența e țelul Ca Mecca
Ca Thomas Sankara Înfrunt, reconstruiesc
Ca un nou-născut, în păsărică
Un amestec de Vivara, Guevara, Lebara
Stiloul meu sparge „istoria albă”.
Și lumea strigă Nu te opri
Gata cu fetișul de caravelă
Pe bune, oprește-te Privește în ansamblu
Continui, îl sparg Ei îi zic concept
Cumva, aduc mâna lui Shiva
Dumnezeu vorbește prin frații mei
Țintesc și ucid rasiștii
Doar cei care au înșelat moartea Știu că n-a fost noroc, ci mâna lui Eshu
Mi-am pus un costum Ca să râd de ei
Subordonare sau subversiune?
Totul a fost Iad Eu l-am schimbat
Țelul e eternitatea, infinitul
ACTUL AL TREILEA RECOLTAREA
Știi, când mamele sau bătrânele din cartier,
când bătrânele negrese ne spuneau:
„Ești negru, trebuie să fii de zece ori mai bun ca să fii considerat egal”?
Cred că e valabil și trebuie să învățăm de zece ori mai mult,
fiindcă terenul de joacă e un teren minat în care viața ta n-are valoare.
Suferința din cauza morții tale e mai scurtă, știi?
Dacă dai greș, ceea ce i se poate întâmpla oricui
lumea va fi mai puțin îngăduitoare dacă ești negru.
Când artiști influenți, inspirați de futurismul francez,
au inaugurat modernismul la noi,
intelectualii negri din Franța
au contribuit enorm la istoria omenirii
cu un cuvânt de cinci litere, care e folosit uneori ca insultă
și alteori ca să arate afecțiune.
Dar scopul principal e să exprime mândrie.
Cuvântul ăla e „Negro.”
Și toată ideologia pe care o captează în variațiile sale.
Negritude sau Negriciune. Și îl poți scrie îngroșat.
Aici, nevoia de a transforma tragediile în putere
era la fel de urgentă.
Un bun exemplu al acestui vis a fost Abdias do Nascimento.
Mai ales când a fondat Teatrul Experimental al Oamenilor Negri,
care a deschis oportunități noi
de a consolida cultura și valorile afro-braziliene.
Odată, în străinătate, Abdias a participat la o piesă
în care personajul principal era interpretat de un alb machiat ca negru.
Pe loc a decis să creeze o companie de teatru pentru negri,
ca să lupte cu rasismul.
Îmi amintesc…
numărul de oameni…
care m-au sfătuit…
ACTOR ȘI ACTIVIST
…să nu fac asta.
Să nu folosesc „negru” în nume,
pentru că asta ar face inițiativa
să eșueze înainte să se concretizeze,
înainte să înceapă măcar.
În această privință,
am fost…
de-a dreptul de neclintit…
că trebuia să fie Teatrul De Culoare.
Teatrul Oamenilor De Culoare.
Actor, artist plastic, poet , scriitor, dramaturg,
profesor universitar și politician.
A produs piese chiar și în închisoarea Carandiru
…cu o trupă de deținuți.
Abdias do Nascimento a fost toate acestea
fără să renunțe la activismul lui pentru drepturile umane ale negrilor.
În arta lui, a adus un omagiu unor oameni precum Luís Gama,
poet și avocat aboliționist.
Un adevărat futurist,
care poate fi considerat un precursor al Negritude,
cu multe decenii înainte ca acest cuvânt să ajungă la noi.
Așa cum au făcut Candeia și Lélia Gonzalez cu Quilombo,
Abdias a folosit arta pentru a ne înălța cultura
dincolo de divertisment
și a o transforma într-un instrument politic puternic.
Teatrul Oamenilor De Culoare a mai prezentat lumii…
vedeta de mare calibru Ruth de Souza.
Când mă gândesc la Ruth de Souza…
îmi dau seama că dacă potențialul ei ar fi fost utilizat la adevărata valoare,
ca marea actriță care e,
ar fi devenit cu ușurință
cea mai bună actriță din televiziunea braziliană,
întrucât acum e mai mult la televizor, dar a făcut și filme.
De Souza a fost prima doamnă neagră a teatrului brazilian,
prima actriță neagră care a jucat la televiziunea braziliană.
prima doamnă neagră a cinemaului.
A primit o bursă și a studiat la Howard și la Harvard.
A fost prima actriță braziliană nominalizată la Leul de Aur
La Festivalul de la Veneția.
Dacă asta nu e avangardă, nu știu ce este.
N-am mai avut bani să producem Împăratul Jones, prima mea piesă.
ACTRIȚĂ
Nu aveam bani și nu aveam o sală.
Și am spus, fără să mă gândesc: „Să solicităm Teatrul Municipal!”
Mi se părea superb.
Ne-am dus la primar și ne-a dat data de 25 mai…
Opt mai de fapt. Sfârșitul războiului.
Ziua sfârșitului războiului.
A fost foarte emoționant pentru mine. Erau artificii afară,
ziceam că îmi sărbătoresc primul rol.
Cu credința acelora Care privesc scena
De pe banca jucătorilor
Țelul de care aveam nevoie cel mai mult…
Mingea de pe stâlp
„Ismália” a fost inițial gândită pentru două uriașe ale teatrului,
Ruth de Souza și Fernanda Montenegro în duet.
Dar, din nefericire, dna Ruth de Souza a murit când eram în turneu în Europa,
cu câteva săptămâni înainte de înregistrare.
Nici în visuri Nu ne lipsesc obstacolele…
Actrița Ruth de Souza a fost îngropată azi în Rio de Janeiro.
A fost prima actriță de culoare care a evoluat pe scena
Teatrului Municipal din Rio de Janeiro.
Fericirea albilor e completă
Fericirea celor de culoare
E o ratare…
Nimeni n-a intrat în studio și a zis: „Asta facem.”
Știi ce zic? A fost un proces experimental.
Eu și Nave lucrăm împreună de 12 ani.
Ai lucrat la ritm.
Deja era grozav. Jumătate din munca mea era făcută deja.
Ești modest. Are mult mai multă greutate acum.
Felul în care l-ai împărțit ca să adaugi celălalt ritm.
După 12 ani, avem în sfârșit mijloacele tehnice și financiare
de a spune: „Marlon va cânta la trombon aici.”
Are o atmosferă așa de mișto, încât, brusc, vine Marcos Valle.
Îți dai seama, „Sfinte Sisoe, Fernanda Montenegro e aici.”
A jucat-o pe Fecioara Maria în A Dog's Will și e în proiect.
Bună! Mă bucur să te văd.
- Ce faci? - Doi pupici.
Interpretarea convingătoare a dnei Fernanda în „Ismália”
ne oferă consolare în fața unui abis
despre care uneori suntem forțați să credem că e soarta noastră.
Ador poezia asta. Cred că e așa de profundă, așa de măreață!
Am ales s-o înregistrez acum…
Cred că vorbește despre vremurile noastre.
Așa e. Aici ne aflăm.
Dacă ai înnebunit în turn, nu visezi.
- E o mare onoare… - Și pentru mine, să știi.
Să sperăm că e la fel de frumos în viața reală.
Exact ca textul.
Un rahat de țară Exact ce mass-media adoră
Ne-a lăsat baltă
Cere medalii De la alergători cu fracturi
Înjunghiat în spate Încolțit de datorii și norme
Dar ne înțepenim și spunem Că într-o zi totul va fi bine
Că o diplomă înseamnă dezrobire Că a mea culoare nu-i o uniformă
#BlackLivesMatter, bravo
Dar după 80 de gloanțe
În sfârșit, vezi diferența Dintre tenul luminos și cel vizat
- Și trăgătorul purta uniformă - Încă o dată
- Acuzatorii nu erau acolo - Malefici
Pentru că un cadavru negru E ca un hit de Billboard
Toată lumea vede Dar asta nu va trece
M-am uitat în oglindă Icar m-a privit
Ai grijă Nu zbura prea aproape de soare
Ei nu suportă libertatea ta
Imaginează-te ca un rege Vulturii te vor drogat
Ca să zică: „Ți-am zis!” În final, suntem…
Ismália
Atingând cerul A ajuns pe pământ
Fiecare negru e Ismália , Ismália
- Ismália - Ismália, Ismália
Atingând cerul A ajuns pe pământ
Mai întâi, răpește-i
Jefuiește-i Minte despre ei
Leapădă-i de Dumnezeu, jignește-i Separă-i
Dacă unul din visele alea se împlinește Oprește-l
Și lasă-i să se certe Cu gloanțele care-i pătrund
Din păcate Unde soarele pare mai fierbinte
„Să-l tai” înseamnă Să umpli sicriul unui alt copil
Voiam să fiu star Am devenit medalia unui bou
De aceeași culoare Ca ucigașii strămoșilor lor
Un prim salariu Două uniforme de poliție
Trei copii negri pe banchetă Aceeași culoare ca Racionais
Cinci vieți întrerupte Băieți de aur și bronz
Împușcături Băiatul ăla a fost împușcat de 111 ori
- Și trăgătorul purta uniformă - Ismália
Cei care arătau cu degetul Nu erau acolo
Dizolvarea negrilor Și vederea perfectă a acelora
Care au totul în afară de culoare În lumea în care doar culoarea contează
Când Ismália a înnebunit
A urcat în turn ca să viseze
A văzut luna de pe cer
Încă o lună în mare
În visul în care se rătăcea
Se scălda în lumina lunii
Voia să urce în rai
Voia să coboare în mare
În delirul ei
În turn, a început să cânte
Era aproape de rai
Era departe de mare
Și, ca un înger, atârna
Cu aripi de zburat
Voia luna de pe cer
Voia luna din mare
Aripile pe care Dumnezeu i le-a dat
Au fâlfâit cu mișcări largi
Sufletul ei a urcat în rai
Corpul ei a coborât în mare.
Artiștii de pe dealuri au fost persecutați pe toate căile.
Statul brazilian a adăugat rapid la lege
o cale de a reduce la tăcere bogăția culturală a poporului nostru
printr-un instrument legal numit Legea Vagabondajului,
folosit de-a lungul anilor ca să închidă artiștii de samba și capoeira
și să-i distrugă pe Candomblé și Umbanda.
Am fost arestat atunci că țineam un tamborim.
Nici nu cântam la el. Și am fost arestat.
Ții minte deceniul?
Asta era în '41.
Pe atunci, șeful poliției nu permitea instrumente cu bare întinse.
A spus că negrii le-ar putea folosi ca arme.
În baza aceleiași Legi a vagabondajului
au reținut lucrători sexuali și au persecutat persoane transsexuale.
Iar legea aceasta e încă în vigoare.
O să fiu vagabond
E ABUZIV SĂ ÎNCHIZI CETĂȚENI FĂRĂ LOC DE MUNCĂ
LEGEA VAGABONDAJULUI: FALSA EFICIENȚĂ A POLIȚIEI
FILMARE VIDEOCLIP „AMARELO” RIO DE JANEIRO 2019
- Cei din favele nu se plimbă. - Sunteți la noi.
Vă imaginați, dacă aranjați o operațiune când filmăm un videoclip,
iar Emicida e împușcat?
S-ar duce totul naibii.
Ce înaltă ești!
Cred că ne unim cauzele.
Ce cred că facem…
ridicăm ceața
care ne face să ne vedem luptele separat.
Nu lupți pentru libertate fără chef.
Când intri într-o discuție despre gen,
despre clasă și despre rasă,
o poți face în două moduri.
Unul e ipocrit, te gândești doar la tine.
Celălalt e „Dacă vrem asta pentru noi, o vrem pentru toți.”
- Sunt în partea asta? - Da.
Noi doi.
Când ne întâlnim, observăm că avem povești similare
și că e ridicol să fim în mișcări separate.
Am vrut să dublez o replică a lui Emicida.
Mi se pare teribil.
Asta, uite!
Mă provoacă de parcă sunt începătoare. Sunt rapper, bine?
Am fost la un eveniment numit Casa Creatorilor.
A făcut ceva cu cântecul ăsta care…
mi-a făcut pielea de găină.
A pus o fată transsexuală…
să intre și să cânte și a făcut-o al naibii de bine.
S-a dus pe podium singură, cântând versurile astea.
Se oprea, se uita la toți, repetând…
Anul trecut am murit!
Anul ăsta nu, totuși!
Asta m-a afectat profund.
Am început să-l ascult pe Belchior și-am zis: „Cum de nu mi-am dat seama?”
Așa cum o prismă descompune lumina albă în multe culori,
în AmarElo, aș vrea să descompun prejudecățile în multe alte posibilități.
Așa le spunem fraților și surorilor noastre de pe străzi
că nu pot renunța.
Folosește puterea iubirii,
ceea ce pot face toate ființele umane,
să facă legătura.
E ca și cum s-a deschis un portal,
și toate legendele dinaintea mea au zis:
„Frate, ieși în lume!
Viața are sens doar când ne conectăm, când ne întâlnim.”
Și senzația de a cânta cu Majur și Pabllo
e că lumea se adună în jurul nostru.
Fela Kuti spunea că muzica e o armă.
Și să distrugem aceste lanțuri de ură și dispreț
e ceea ce facem când ne alăturăm lui Belchior să cântăm acest cântec.
Gata cu sângele, gata cu lacrimile
Anul trecut am murit Anul ăsta nu, totuși
Gata cu sângele, gata cu lacrimile
Anul trecut am murit Anul ăsta nu, totuși
Sunt o rasă rară Strălucesc în întuneric
Una unică Direct din cartier
Cu glugi, din vârful dealului Eu și frații mei
Piesa mea în buzunar Și supărat
Doar eu și Domnul știm Cum e să n-ai nimic, să fii exilat
Să tai lumea cu rime Dar am vrut să-mi tai venele
Viețile ni-s măsurate în avere Suntem de nimic
N-a fost un hit Ci un strigăt de ajutor azi-dimineață
Disprețul e ca o tumoare Otrăvește rădăcinile
Când publicul Vrea doar să fie fericit
Toți sunt cu capul în nori
Unde noua tendință e depresia Deghizată în vacanțe
Bunica zicea Că e foarte ușor să-l urăști pe diavol
Greu e să trăiești în iad
Ne dăm seama
Că imperiul putred Pe care nu l-ai luat în serios
Vrea și el să dai colțul
Ripostează
Gata cu sângele, gata cu lacrimile
Anul trecut am murit Anul ăsta nu, totuși!
Gata cu sângele, gata cu lacrimile
Anul trecut am murit Anul ăsta nu, totuși
Permiteți-mi să vorbesc Mai tare decât cicatricile mele
Sunt doar accesorii Nici n-au ce căuta aici
Permiteți-mi să vorbesc Mai tare decât cicatricile mele
Atâta durere care ne fură vocile Știți ce a mai rămas din noi?
Ținte mobile pe străzi
Permiteți-mi să vorbesc mai tare Decât cicatricile mele
Vreau să trăiesc, Nu doar să supraviețuiesc
De viața e doar supraviețuire Mi se fură momentele bune
Permiteți-mi să vorbesc mai tare Decât cicatricile mele
Cel mai mare delict e să las Traumele să mă definească
Făcând asta, le dăm dușmanilor un trofeu Și ne cenzurăm
Gata cu sângele, gata cu lacrimile
Anul trecut am murit Anul ăsta nu, totuși
Gata cu sângele, gata cu lacrimile
Sus brațele, Teatru Municipal! Haideți!
Gata cu sângele, gata cu lacrimile
Anul trecut am murit Anul ăsta nu, totuși
Gata cu sângele, gata cu lacrimile
Anul trecut am murit Anul ăsta nu, totuși
CREDE ÎN AXÉ-UL TĂU
Teatrul Municipal…
Pabllo Vittar și Majur!
Laboratório Fantasma e un vis colectiv.
Început mult înainte de a ne materializa în acest plan al existenței.
Wilson da Neves ne-a zis cândva:
„Poți să-ți rupi o țigară în jumătate, dar nu un pachet întreg.”
Așa spunea el:
”Rămâneți împreună și veți rămâne puternici”
Chestii din astea întăresc tot ce facem.
FRATE, ANTREPRENOR ȘI ASOCIAT AL LABORATÓRIO FANTASMA
Mai puternici, putem lupta cu monștri uriași.
Dar există un detaliu minor.
Unul de-a dreptul minor.
Ca să fiu mai exact:
un detaliu microscopic urma să provoace daune majore.
Primele morți din cauza Covid…
Au atins 10.000 de morți…
În Brazilia, peste 60.000 de morți…
Iese la iveală vulnerabilitatea muncitorilor
care nu sunt trimiși acasă în acest moment de distanțare socială.
Bună dimineața! Ce mai faci?
Nu am vești bune.
Lucrurile se înrăutățesc în Brazilia.
Avem nevoie de o schimbare totală a planurilor.
Încă nu știu cum va fi,
dar am început deja anularea concertelor,
am primit cereri de anulare.
SPĂLĂ-TE PE MÂINI
Și nu mergem în turneul european cu Drik.
Și acum ajunge aici, frate.
Fiindcă numărul cazurilor crește rapid acolo.
Să vedem cum vor fi următoarele zile,
dar voiam să-ți zic, căci situația e dificilă.
Și asta e tot. Pe curând, frate!
Iată ceva foarte reprezentativ!
Prima victimă a Covid din Brazilia a fost o menajeră.
L-a luat de la angajator.
E destul de simbolic.
Săracii se infectează mai ușor,
Diferențele de nivel de trai fac imposibilă pentru cei mai săraci,
care, cel mai adesea sunt oameni de culoare,
recuperarea după această boală. Asta pare fără speranță.
Pentru vechii yoruba, nimic nu e nou.
Tot ce se întâmplă acum s-a mai întâmplat.
Deci ai o pandemie cauzată de un virus
care a infectat o mulțime de oameni de pe toată planeta,
răspândind frică și nesiguranță
și blocându-i pe toți în casă,
cu dubii unii față de ceilalți și față de viitor.
Când te gândești atent la natura lucrurilor,
poți să prevezi lucruri,
fiindcă, într-un fel sau altul, natura își încheie ciclurile.
Se învârte ca un disc pe un pick-up.
Am călătorit atât de mult în timp,
încât am uitat să spun ceva important.
Acum exact un secol,
lumea începea să bată pandemia de gripă spaniolă,
și un cinema a decis să angajeze opt muzicieni să cânte în hol,
ca să lupte cu frica oamenilor și să-i convingă să intre.
Acești opt muzicieni erau ai noștri Oito Batutas,
care aveau să cucerească lumea mai târziu.
Nu e magic să crezi că într-un asemenea moment,
samba a fost remediul disperării,
ambasadorul adunărilor,
al zâmbetelor și al îmbrățișărilor?
Și de aceea îmi place zicala:
„Cu piatra aruncată azi,
Eshu a ucis o pasăre ieri.”
Fiecare șansă de a repara întreruperile din trecut
se află în prezent.
Și de asta, totul e pentru ieri.
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem noi
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem noi
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem noi
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem noi
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem noi
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem noi
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem noi
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem noi
Tot, tot, tot Tot ce avem suntem
Reprezintă esența secolului 21,
adică să trăiești momentul de față
când le oferim negreselor mai multă vizibilitate, putere și încurajare.
Mărturisim azi înflorirea
a ceea ce a plantat dna Ruth de Souza acum câteva decenii.
Subtitrarea: Constantin Ursachi