Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINALDOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
Felix, jag får inte upp dig högre.
Det var så högt att jag nästan dog.
Nästan dog? Kära nån.
Vad läskigt. Varför trodde du att du skulle dö?
Jag var för högt upp. Jag älskar det.
Älskade du det?
Om man älskar att dö.
Hej. Eva!
-Hej. -Dra upp mig, Felix.
Så. Bra.
Okej, nu kör vi.
Är du redo att flyga högt?
Var försiktig pappa,
halmen är väldigt hal.
Va?
Var försiktig.
Det är jag.
Okej. Lovar du?
Din tur, din tur.
Vilken stor och tung tjej.
Jag gör det före dig, så...
Säg till när.
-Är du okej, pappa? -Filmade du det, mamma?
-Jag filmade det. -Underbart.
Jag har alltid velat filmas.
Hur kommer jag upp?
Du gled rejält.
Jag är fast. Kom, Steve och Felix.
Du behöver hjälp.
Stanna där, pappa.
Rör dig inte.
Åh, detta... Jag...
-Gjorde det ont? Är du okej? -Jag är okej.
Bara tanken på att förlora den här mannen
är för mycket för mig.
Han är min pappa.
Han är så öppen och accepterande.
Det är en sån far man vill ha.
Och det har jag. Det har jag haft hela mitt liv.
Men nu har det satt igång.
Början på hans försvinnande.
Och vi accepterar inte det.
Han är psykiater.
Jag är fotograf.
Jag föreslog att vi skulle göra en film om hans död.
Han sa ja.
Hördu!
(NÅGRA ÅR TIDIGARE)
Vi ska hämta en pall.
Här är den.
Oj, vad trång den är.
Visst är den trång?
Ja. Vad kostade den?
Maureen, hur mycket kostade den?
Sexhundrasextiosex dollar.
-Jag kan göra så. -Bara hoppa in.
-Ja. -Okej.
-Jag kan fastna. -Jag hjälper dig.
Vad grymt.
Det ser rätt bra ut.
Är det mysigt där?
Ingen bryr sig om komfort nu.
Du gör det.
God natt, kära värld.
Kimmy, han ser död ut på riktigt.
Ray, titta på hur händerna ligger.
Så där.
Och så...
Det är så konstigt att se sin kompis i en kista.
Det här är... inte bra för mig.
Men det är en film,
jag fortsätter intala mig själv att det är en film,
och man ser konstiga saker i filmer som aldrig händer.
Han andas än.
Det gör det mindre svårt.
Det är tricket med det.
Nu sover han.
-Okej, ett, två, tre. -Ta i med fötterna.
-Bra jobbat. -Så där.
-Det är bra. -Ge honom stöd bakifrån.
Okej, nu kan du gå ner för stegen.
En återuppståndelse.
Jösses.
Det är kul att vara tillbaka.
-Vi saknade dig. -Jag saknade er.
Det ni gör är inte ren fantasi.
På sätt och vis orsakar det allvarligt ifrågasättande
och alla måste liksom förbereda sig.
För alla dör,
så i den bemärkelsen är det ingen fantasi.
PSYKIATER FÖDD 1932 -
Vet du vad jag är bra på?
Jag är bra på att bli överkörd.
Jag är luffaren man tar från gatan
och kastar framför en buss.
Jag är killen man klår upp.
Älskar du ditt arbete?
Vad gäller stunttrick? Eller...
Ja. Att vara stuntman?
Jag älskar...
...filmvärlden.
Okej.
Och ju större och mer storslaget...
...och ju mer kreativt det är, desto mer älskar jag det.
Kan vi fixa micken, Judy?
Ja.
Säg att han skulle få en hjärtinfarkt,
har du gjort det?
Det skulle vara...
Du vet.
Han skulle ramla av stolen,
för det skulle sälja det. Benen åker upp.
-Men viktigast av allt, ingen får... -Nånsin bli skadad.
Ingen blir skadad.
Pappa förlorade aldrig en patient.
Det gjorde jag.
En eller två självmord.
Det visste jag inte.
Det är faktiskt en hel del stuntfolk
som har begått självmord.
Ja. När du känner dig självmordsbenägen, prata med mig.
Vad menar du, skulle jag ha problem?
Jag har inga problem!
Och sen... Det kan vara så våldsamt som du vill.
-Ja. -Men först,
sträck upp händerna.
Visst.
Sen vore det bra om du kunde... din stol kunde...
Välta? Ja.
-Eller så sparkar jag ner dig. -Ja.
Det är ett rått
-gangstersätt att dö på. -Ja.
Men vi försöker hitta stuntfolk till dödsolyckor.
Ja, just det. Du sa: "olyckor".
Ja.
Jag försöker ta reda på om det tilltalar dig.
Idén som din dotter föreslog,
att luta sig tillbaka och titta på Dick Johnson...
-Ja. -...du vet...
Okej, det var det jag ville veta.
Visst. Det här blir jättebra.
-Okej, ja. -Ja.
Du måste luta dig fram ordentligt.
Ja.
Bra. Fantastiskt.
Klart.
Var det jag? Det gjorde ont.
Aj.
Vilken är den värsta smärtan du upplevt i ditt liv?
Hjärtinfarkten, tror jag.
-Gjorde hjärtinfarkten ont? -Ja.
-Är det sant? -Ja.
Det visste jag inte.
Det gjorde ont i ditt hjärta.
Ja. Och alltihop.
Från början,
att inte få luft, att inte kunna andas, att ligga ner,
och att ta mig hem med smärtor,
och att ta mig till akuten
och hjärtstilleståndet, hela scenariot.
Inte bara en del, utan hela grejen.
-Jag är glad att du överlevde. -Ja...
Jag är glad att jag överlevde.
Och du har levt i hur många år efteråt?
År 1987... Det blir väl 20 år?
-Det är mer än så. -Är det? Sju...
-30 år. -30 år.
Är det 30 år?
Du har levt i 30 år till.
Det är rätt bra.
Säkert de bästa åren i mitt liv.
DAN FÖRE HJÄRTINFARKTEN
ÅT DICK JOHNSON TRE BITAR CHOKLADKAKA
Var fick jag denna ifrån?
Jag ser en insekt.
Där är en liten fluga.
Slå ihjäl den. Döda den.
Jösses.
Det är deras första mord.
Flugan är inte död än.
Den kämpar för sitt liv.
Smart fluga.
-Vad är det? -Det är min mormor.
Det är mormor Walder.
Har din mormor redan dött?
Hon har redan dött. Hon dog för länge sedan.
-När jag var... -Var du bebis?
Nej, hon dog när jag var tonåring.
Och när jag var tonåring...
...bodde hon med oss.
-Jag vill ha den. -Ja.
Vem mer finns där, Biba?
Det är er mormor som dog.
Vet ni vad hon hette?
Mamma.
Ja, så kallade jag henne.
Men minns nån hennes namn?
Catie Jo.
Catie Jo, det stämmer.
AVLIDEN - CATHERINE JOY JOHNSON
KREMERADE MÄNSKLIGA KVARLEVOR
Jag har alltid skämts för de här tårna.
De har varit en källa till förlägenhet i hela mitt liv.
Jag ville aldrig gå barfota.
Min mor grät över dem.
När hon bar mig och såg tårna,
grät hon floder.
Hur vet du det?
Jag var där.
Ja.
Vet vi hur mamma föll nedför trappan?
Jag misstänker att hon missbedömde
och trodde att hon var nere innan hon kom ner.
-Ja. -Och ramlade handlöst.
Vad bröt hon?
Höften.
-Det var då allt det jobbiga började. -Ja.
Men du är försiktig i trappan.
-Ja, väldigt försiktig. -Ja.
-Jag håller i räcket. -Ja.
HIMLEN
Kan du lägga upp en arm mot väggen,
armen som är närmast väggen, i en konstig...
Ja, det är bra.
Okej. Redo?
Och... tagning.
Fortsätt le, pappa. Fortsätt le.
Perfekt. Jag tror att vi fick det.
-Ska vi spela upp? -Det var vackert.
Det var bra hoppat, Bruce.
Mina föräldrar uppfostrade oss som sjundedagsadventister.
De uppfostrades så.
Som varje religion, erbjöd den svar på våra frågor om döden.
Adventism utlovar himlen till de rättrogna.
Men den säger också att ingen är i himlen än.
De döda måste vänta i sina gravar.
De är medvetslösa, som i en slags sömn.
Det är bara när Jesus återvänder till jorden för domedagen
som de troende kommer återuppstå
och stiga till himlen för att leva för evigt.
Och fall, pappa.
Som vi utövade adventism var det en strikt religion.
Ingen alkohol, ingen dans, inga filmer.
Jag försökte att inte bryta mot en enda regel.
Men när jag var 11,
tog min pappa min bror och mig till Mel Brooks Young Frankenstein.
Jag var chockerad.
Och jag älskade det.
Pappa älskade också det.
Han var bra på att leva i nuet.
"Jag har min himmel," sa han.
"Här på jorden. Med er alla."
-Bra? -Ja, bra.
Hon dödar mig. Flera gånger.
Och jag återuppstår.
Det är som Måndag hela veckan.
-Den uppståndna pappan. -Ja.
-Vad häftigt. -Den uppståndna pappan.
Det är inte lätt att dö, ska du veta.
Nej. När hon berättade den delen sa jag: "Åh, nej."
Men hon sa att du kommer tillbaka. Då sa jag: "Vad coolt."
Det är en komedi.
Vi gör det.
-Det är en komedi. -Det hoppas jag.
Hur dog din far?
Han drunknade faktiskt.
-Drunknade? -Han var nere...
Hur hände det?
En båtolycka.
Han kunde inte simma, och det var det.
Jag var åtta år gammal.
Vad hemskt att förlora sin far i den åldern.
Ja. Men mamma var en stark kvinna.
Hon uppfostrade oss och...
...hon hade verkligen koll på allt.
Ja. Hennes mamma dog...
Hur länge sedan var det?
Det har redan gått sju år sedan mamma dog.
-Ja. -Ja.
-Det var en sorglig förlust. -Ja.
Men hon hade Alzheimers så det var ett långt farväl.
-Ni förväntade er det? -Ja.
Vi förlorade henne flera år innan hon dog.
-Okej. -Ja.
Vi ärver saker från våra föräldrar.
Ja.
Vad har du ärvt från din pappa?
Jag vet inte.
Folk säger att jag ser allvarlig ut hela tiden, men...
Jag vet inte.
Jag är en fredlig man.
Ja.
Jag kan ta isär det.
Jag kan ha det klart på 10 minuter,
och lägga ner det på golvet.
-Bra. -Vi gör så.
-Okej, bang, bang. Klart. -Bra.
Jag gillar ditt bang, bang.
Det är sorgligt för oss. Vi lämnar allt det här.
Det är ett fint utrymme,
men vi gör det.
Bra. Lämna inget här,
då tar jag hem det. Jag kallas Fred Sanford.
Kul att ses.
Tack, det uppskattas.
Jag tar ner hyllorna imorgon bitti.
-Tack. -Hejdå.
UNGDOMENS UTMANING
Det verkar som en bra chans till hjärtinfarkt.
Du borde inte lyfta det där. Jag kan lyfta det. Pappa...
Nej, jag är starkare än dig.
Lätt som en plätt.
-Jag hade tur som hittade detta kontor. -Ja.
Ja, en underbar plats att jobba på.
Dr Johnsons telefonsvarartjänst.
Dr Johnson har gått i pension och hans kontor är stängt.
Om du behöver hitta en annan psykiater,
föreslår dr Johnson ditt försäkringsbolags hemsida,
eller ring deras kundtjänst.
Om du lider av akut psykisk ohälsa,
tveka inte, och be nån köra dig till närmaste akutmottagning.
Dr Johnson önskar dig allt gott,
och tackar dig för att ha varit hans högaktade patient.
Låter dem veta att jag backar.
Kommer man in, kommer man alltid ut.
Det är väl tanken?
Tack.
Min pappa hade bott ensam
och troget gått till jobbet och kyrkan sedan min mamma dog.
Min bror och jag var hundratals mil bort,
och trots allt vi redan gått igenom med mammas Alzheimers,
märkte vi inget förrän det nästan var för sent.
Vi började få samtal från hans vänner.
Sedan hans sekreterare.
Han dubbelbokade sina patienter,
gjorde misstag med deras recept.
Han hade kört sin bil i hög fart genom en byggplats,
och fortsatt köra hem åtta km, med fyra punkterade däck.
Varje samtal kändes som en varningsklocka,
och även om vi borde ha förstått,
klarade vi inte av att höra det igen.
Du sa aldrig att du skulle ta bilen ifrån mig.
Vi sa att vi skulle sälja bilen
då du flyttar till New York.
Ja, det sa vi.
Ja. Det är allt.
Men vem säljer den, och när och hur?
Den ska läggas ut på Craigslist i veckan.
Den är på verkstaden och fixas färdig nu.
Jag berättar det jag vet.
Men du får inte tillbaka bilen.
Jag kommer aldrig köra igen.
Nej. Inte den bilen.
Kanske en annan bil.
Är det de värsta nyheterna?
Inte de värsta, men rätt dåliga.
Ja.
Jag är inte borta nog
att jag inte skulle kunna köra min egen bil.
Det handlar inte om det,
utan att du ska flytta till New York.
-Utan min bil. -Du kan inte behålla den.
-Det vet jag. -Ja.
Men tills dess...
Det är bara några dagar.
Okej.
Jag är ledsen.
Det gör ont.
Det är din självständighet.
-Ja. -Ja.
Det kommer bli bra.
Jag vet hur mamma måste ha känt sig
när vi satte henne på hemmet.
Är det så det känns?
-Inte illa. -Det är inte illa.
Det är inte så illa, men det var illa.
Du är lite mer medveten än hon var.
Men ni ger mig inte förtroendet
att ha mycket mer medvetenhet.
Jo, det gör vi. Sluta.
Vi betalar bara inte 2 000 dollar
för att hyra ett garage i New York City, det är allt.
-Det är allt. Jag förstår. -Det är bara det.
-Förstår du? -Ja.
Det jag hatar mest med min minnesförlust
är att det sårar folks känslor
när jag inte minns saker om dem.
Särskilt nyligen.
-Nyligen... -Jag såg din lägenhet.
Du minns allt om din gamla MG.
Ja, det stämmer.
Men färska minnen... försvinner.
-Det är okej. -Det är inte okej.
Man vill inte såra sina vänner.
-Pappa. -Ja.
Vet du vad som händer här?
Du gör chokladkaka.
Och varför gör vi det?
Så att ni kan döda mig.
Pappa, din hjärtoperation var väl dubbla hjärtklaffar?
Inte klaffar, det var... dubbla artärer.
-Bypass? -Bypass.
Bypass. Dubbel bypass.
-Kranskärlsbypass. -Ja, det var det.
Ångrar du att du gjorde kakan, Joanne?
Jag har känt mig skyldig alla dessa år.
Då är det dags att du slutar.
-Okej? -Ja.
Jag gör så här, och sen gör jag så här.
Titta här.
Du är helt frikänd från vad som än händer mig efter idag.
TILL MINNE AV JOANNE REINER TUCKER
FÖDD 1937 - DÖD 2018
En tugga åt gången i alla fall.
Titta, mammas minnesträningsbok.
MINNESBOKEN
Hon gillade minnesgrejer.
När jag uppvaktade henne, var hon inne i det här.
Vilken paradox.
Ja.
Tror du att hon behövde hjälp med minnet då?
Jag vet inte.
Hon kanske hade föraningar om att vara...
-Ja. -...sjuk.
-Ja. -Om att ha Alzheimers.
Det gick så bra för henne på kursen
att instruktören bad henne jobba för honom.
-Jaså? -Ja.
Hon gjorde allt det när jag uppvaktade henne.
Så hon hade bra minne då.
Jag vet inte om hon hade det.
Jag minns att hon kom på namn på saker,
som en alligator som äter en glass
på toppen av en stege...
-Så gjorde hon. -En visuell...
Visuella påminnelser som var ovanliga...
-Ja. -...som fastnade i minnet.
Ja.
Du minns att hon lärde dig det?
Ja. Jag tyckte att det var coolt.
Ja.
Okej, nu så.
Ett, två...
Funkade det?
Jag ser den lilla klockan gå runt hela tiden.
Går den lilla klockan runt?
Okej.
Så du heter Johnson.
Jag heter Johnson, vad är mitt förnamn?
Du ska få en ledtråd.
Jag är din dotter.
Du vet.
Det är Kirsten. Jag heter Kirsten.
Den vet jag. Finns det en C. Richard Johnson?
Ja.
Samma familj?
Ja, samma familj.
Bra poäng.
Ska vi gå ner?
Ska vi?
Du måste hålla ögonen öppna.
Jag har filmat dokumentärer i snart 30 år,
men det är nästan all film jag har på mamma.
Jag har inte en bild på den varma, briljanta person hon en gång var.
Så när mamma var riktigt...
Hon kunde knappt röra sig,
och vi skulle flytta henne från huset, minns du?
Hon kom in hit och satt på den här stolen
och sa: "Det här är vårt hus."
Jag sa: "Det är okej mamma, vi behöver inte flytta dig."
Och hon sa...
Hon satt där en minut och började sjunga "Que Sera Sera."
-Rätt bra. -Ja.
Hon var tuff.
Det är tufft.
Och nu upplever vi nåt liknande igen.
Ja.
Ja, det är skrämmande.
Ja.
Jag är ledsen.
Ja.
Jag med.
Men jag minns att hon sa: "Det här är vårt hus."
-Ja. -Ja.
Det är vårt hus.
-Hon ville inte åka. -Nej.
Men när hon väl var där...
Nej, hon sa: "Vi sticker härifrån."
-"Vi sticker härifrån." -Hon hatade det stället.
Stackars henne.
Du kan ta med detta... i filmen.
-Tja... -Jag vet inte... Inte så bra.
Dina fötter
kommer bli fötter med tår.
Med... sår?
-Med tår. -Tår.
De kommer bli fötter med tår.
Hur ska du göra det?
Vi ska ta en närbild på dina riktiga fötter...
...och sen ska en annan person...
Vi ska ha guldtyget framför dina fötter,
och sen ska nån annans bara fötter vara där.
Ja. För du sa en gång att det var...
Om du fick önska något, hade du önskat att...
Sa jag det till dig?
Jag var rätt förvånad.
Jag trodde att du skulle önska världsfred.
-Jag trodde... -Jag skulle önska att mamma inte dog.
Skulle du önska det?
Ja, det förstår jag.
Jag skulle också önska det.
Titta på det här.
Vilken röra.
Där är mamma, ovanpå skåpet.
-Är hon? -Ja, ser du där uppe?
Vem la henne där?
Jag vet inte.
Det måste ha varit Kirk.
Vi kanske borde ändra oss.
Bara stanna här. Vad säger du om det?
Jag känner ungefär likadant.
-Det är ett bra hus. -Visst är det?
Det är galet att lämna det.
Problemet är,
om jag inte lämnar det, är jag inte nära dig.
-Ja. -Ja.
-Så är det. -Så är det.
Jag skulle byta huset närsomhelst mot att vara med dig.
Utan tvekan.
-Jag behöver inte ens överväga det. -Nej.
Jag känner likadant.
Gissa vad som kommer, pappa.
Utmärkt.
-Tack. -Varsågod.
-Visst är det bra grejer? -Ja.
Tack, Carl. Du är bäst.
Ja. Tack, Carl.
Det blir rätt bra så.
Det blir underbart.
Ja, hon ser lycklig ut där.
Du har skaffat så mycket till mig,
det blir svårt att göra sig av med mig.
Även om jag försökt döda dig,
så försöker jag inte göra mig av med dig.
Det är svårt att tro.
Jag måste tro. Jag är troende.
-Du är troende. -En sann troende.
Bra show, raring.
DICK JOHNSON FLYTTADE IN MED KIRSTEN SOM BOR I EN TVÅA
BREDVID SINA BARNS TVÅ PAPPOR
LGH 6D BARN OCH PAPPOR
Ni ser bra ut.
Får jag säga en sak? Det ser...
Det här är rätt coolt.
LGH 6E
DICK OCH KIRSTEN OCH BARN OCH GEMENSAM FRUKOST
De sa att de ville att vi skulle komma hem till dem...
Ja, hörni.
Vi skålar för Forrest Vu.
Skål, skål, skål.
Dog han?
Nej! Föddes!
Hon.
Hon föddes... Viva, höj ditt glas.
Är det en skoldag?
Ja. Vi ska alla gå dit.
Kom igen, hörni. Sätt fart. Kommer du, pappa?
En person...
En person saknas.
Jag vet. Han kommer.
-Min plånbok då? -Du behöver inte den.
En.
Två.
-Var är min plånbok? -Hemma.
-Ska jag hämta den? -Nej, jag har pengar.
Vi ska inte köpa nåt ändå.
Okej.
Bra. Bra jobbat.
Okej, bilen är här.
Se upp. Se upp var ni går.
Kollar ni efter cyklar? Kan ni kolla åt mig?
Okej.
Jag ska gå och hämta min pappa. Jag kommer strax.
Akta cyklarna, pappa.
Klassiskt.
Här kommer Karl-Alfred
Jag bor i en soptunna
Jag älskar att simma Med en hjulbent kvinna
Här kommer Karl-Alfred
Du måste hoppa ut, Felix.
Ha en bra dag.
Okej, du gjorde det.
Jag... Jag ångrar inget.
Okej.
Allt är en kompromiss.
Känner du att du hade en...
...föreställning om den här tiden i ditt liv?
Jag tror inte det.
-Du tänkte inte ens på det. -Nej.
Tänkte inte på framtiden.
Jag är rätt bra på att leva i nuet.
Jag vill ha fönstren nere.
Jag ska försöka ta reda på
vad som skramlar där bak.
Okej. Det blir bra.
Okej. Jag kan inte...
Jag tror att vi har åkt tillräckligt på motorvägen.
Okej.
Vi ska göra minnestester.
Jag ska ge dig fem ord som du ska minnas. Redo?
Ansikte, sammet, kyrka, tusensköna och röd.
Kan du upprepa dem?
Ansikte.
Sammet.
Röd.
Och... Jag vet inte.
En gång till, redo?
Okej.
Ansikte, sammet, kyrka, tusensköna och röd.
Ansikte, sammet, tusensköna och röd.
Okej.
Om jag säger att en banan och en apelsin
är lika för att de båda är frukter,
hur är ett... tåg och en cykel lika?
De är färdmedel.
Utmärkt.
Minns du orden jag bad dig minnas?
Okej, ett var en färg.
Minns du något av dem?
Ett var en kroppsdel.
-Ansikte. -Okej. Bra.
Okej. Han fick 22 poäng år 2017,
och han får 19 nu.
Jag faller isär.
Tycker du att ditt minne är likadant?
-Nej, det är bättre. -Är det bättre än innan?
Jag vet inte, det är nog likadant.
-Okej. Tror du... -Det är nog inte värre.
Det är därför vi ska fråga din dotter
om lite information, om det går bra.
Okej då.
Tycker du att hans minne förändras?
Ja, jag...
Jag försökte komma på nåt att säga,
men jag kunde inte sluta tänka på framtiden.
Hans stunder av glömska kommer sprida sig.
Han kommer fråga samma sak om och om igen.
Hans frånvarande blick.
Och hans personlighet kommer blekna.
Han kommer inte hänga med i samtal,
så jag kan inte be honom om fler råd.
Och hela tiden kommer vi bara kämpa på.
Ljudhastighet.
Ge mig ett tecken när jag ska gå.
Tagning 4, plats B.
Okej, är allt bra?
Pappa, vi kan börja gå.
Börja gå emot mig,
bra hastighet. Fantastiskt.
Fortsätt gå.
Akta här, det är lite gropigt.
Var... försiktig,
-bra jobbat. -Tre meter.
Okej pappa, akta dig, och Jake...
Ner.
Okej...
Okej, tre, två, ett, ramla.
Nej, det är jag.
Det gör så ont.
Du fick den stackars killen att ramla åt mig.
Förresten, allt är...
De sliter ut dig.
Jag blir rädd.
Fick du mitt ljud bra? Hur...
-Ja, jag hörde. -Var det...
Kirsten har en mikrofon, även om jag är långt borta,
-hör jag det på mikrofonen. -Ja.
Och jag blir rädd varje gång,
för jag ser den röda jackan falla...
-och tror det är du. -Ja.
Det är bara du i början.
Mitt hjärta började flimra.
Tack.
Loma Linda i Kalifornien, är hem till en av världens
största Sjundedagsadventistsamfund.
Och också till Dicks förälskelse från college.
-Bara gå till dörren och ringa på? -Ja.
Är nån där?
Japp. Prova.
Okej. Nu kör vi.
Jag tror inte att nån är hemma.
Hur står det till?
Är det här Lolita?
Det är så kul att se dig.
Du ser likadan ut.
Du har inte heller förändrats.
Jag känner alltid igen dig.
Vi gör ett avtal att ingen av oss kommer göra det heller.
Okej.
-Vi förblir likadana. -Utmärkt.
Kom in.
Tack.
Inte många har känt varann så länge.
-Nä. -Och vi träffas
-och det är som förr. -Det stämmer.
Du är bäst.
Jag skyller på hans konstanta anknytning till formaldehyd.
-Ja. Han var väl en patolog? -Ett sånt starkt gift.
-I alla avseenden. -Ja.
Han sa till mig att när han går in i bårhuset
och ser alla borden med lik på,
kände han en spänning igenom sig.
Och han sa: "Det är ett mysterium..."
-Ja. -"...och jag är den enda
-som kan lista ut det." -Som löser det.
Jag tänkte att han kunde ha sin billiga spänning.
Håll mig utanför.
Förändrade det ditt förhållande till döden Lolita,
att ha varit med en patolog så länge?
Ser du annorlunda på döden?
Tja... Jag vet inte. Lite grann kanske, men...
Det är oundvikligt...
-...och en del av oss alla. -Ja.
Är du fortfarande troende? Går du i kyrkan?
-Vad är ditt förhållande till det? -Jag är definitivt troende.
Jag oroar mig inte över det.
Bibeln säger att folk kommer återuppstå,
och det räcker för mig.
-Du oroar dig inte för detaljerna. -Nä.
Det är fina kläder,
men du är finare utan dem.
Du känner inte till allt som blivit hängande.
Det är klart att jag gör.
Rynkor innehar dubbelt så mycket yta, vet du.
Ja.
Så det förbättras av rynkorna.
Du har inte många,
-du måste börja få några. -Ja, några.
-Ja, jag behöver några. -Ja.
LISSABON
Det ser bra ut.
Vakna. Det är dags att stiga upp.
Han är tung.
Jösses, morfar.
Hallå.
Vakna, annars drar jag av dig byxorna.
UNGEFÄR ETT ÅR SENARE
Jag förtjänar inte uppmärksamheten.
Jag vet. Jag vet inte hur allt detta sker,
men vi får betalt för det, så...
-Verkligen? -Japp.
Jag får väl inte betalt?
Nej.
Varför blir man dokumentärfotograf?
Varför inte bara göra spelfilmer och tjäna storkovan?
Det riktiga livet är oftast mer fascinerande
än det man kan hitta på.
Så man får betalt för äventyrsskapandet.
Precis.
Minns du när din mamma kom och bodde hos oss?
Minns du att hon blev dement och bodde med oss?
-På Bozart? -Vart bodde du?
Nej, jag var där.
Du var där. Ja.
-Ja, ja. -När du var barn.
-Ja, precis. -Det minns jag.
Och nu återskapar du historien.
Ja, vår historia... upprepar sig.
Vad minns du om den tiden med... farmor?
Med farmor? Jag minns att...
...vi alltid ville att hon skulle baka...
...antingen kokospajen eller chokladpajen,
-och hon bakade... -Kokospaj.
Vi ville ha kokospaj,
och hon gjorde bananpaj.
Det var en sån besvikelse.
Chokladglass.
Gott.
Så gott.
Livet är underbart.
Oj då. Du missade hemdörren, pappa.
-Jag missade dörren. -Ja.
-Är det den här? -Ja.
-Med vargen på? -Ja.
Det stämmer, det är hemma.
Nu är frågan, vet du vilket rum du bor i?
-Ja, det gör jag. -Var bor du?
-I det här rummet. -Bra.
-Får jag sätta mig? -Ja. Är du trött?
Vill du ha den lilla...
Nej, lämna den där. Tack.
Jag ska sätta mig.
Vad härligt. Ja, verkligen.
Är du trött?
Om jag är trött? Mina fötter är som cementblock.
Jag märker inget stort problem med mitt minne.
Det är nog mer uppenbart för folk runtomkring mig.
Du upplever oro för att du ska bli en börda.
Ja.
Vad innebär det för dig?
Inte mer än vad det säger. Jag...
Om jag...
Jag bor med dig nu, och...
...det kan bli värre för dig.
Du kanske får ta hand om mig mer än vad du gör nu.
Men jag gillar att bo med dig, så jag är inte så orolig.
Vissa personer skulle känna
att om det blir alltför illa, så vill de inte leva.
Nej, jag älskar livet för mycket.
Så du skulle vilja leva
tills du blev som mamma när hon inte kunde kommunicera?
Ja, jag tror det.
Men jag ger dig tillåtelse att avliva mig.
Vid vilken tidpunkt får jag göra det?
Tja... Ta upp det med mig innan du gör det.
Kompis, vill du ha kaffe?
Nej. Jag vill ha en öl.
Jag blöder!
Nej, jag förblöder.
Jag dör.
(TRETTIO ELLER FYRTIO MINUTER TIDIGARE)
Jag ska binda fast den här på din hals,
och här kommer blodet komma ut.
Den kommer gå längs med här,
och allt det här kommer gå
-ner genom dina kläder. -Ner hit.
Sen pumpar jag igenom blodet, så att det pumpas ut.
Var får du tag i blodet?
-Här. -Här. Från sminkaffären.
Inte av dig.
Är det mitt blod?
-Nej, det skulle vi inte göra på en film. -Nej, aldrig.
Ni förklarade väl det för mig nyss.
Nej, allt är fejk. Med teaterblod.
-Allt är teaterblod. -Vilken lättnad.
Ja.
Jag trodde ni pratade om...
-En transfusion? -Om mitt blod.
-Inte ditt blod. -Bra.
Jag gillar mitt blod, är van vid det.
-Du får behålla allt ditt blod. -Bra.
Inte en droppe kommer spillas här.
Utmärkt. Mycket bra.
Känner du dig trygg nu?
-Ja, det gör jag. -Tack. Bra.
Jag skulle säga
-att ni upprepar ordet "teaterblod". -Teaterblod.
Vi använder alla ordet "teaterblod".
-Ja. -Så gör vi.
Om ni behöver mig, säg så...
-Uppfattat. -...så blir det bra.
Pappa berättade en gång att när han blev kär i mamma,
tvivlade han på att nån så enastående skulle acceptera honom.
Han kände så mycket skam för sina konstiga fötter,
och han ville inte visa dem för nån.
Men då fick han reda på sorgen hon dolde.
Dagen då hon tog examen från college, kraschade en rattfyllerist in i hennes bil
och dödade hennes mor
som satt i passagerarsätet.
Min mamma var en visuell person.
Hon fotograferade blommor och landskap.
Hon och jag delade en förkärlek till färgen orange.
Men när jag tänker på ögonblicket då hon tittade över axeln
och såg att hennes kära mor plötsligt var död bredvid henne,
känns det som att jag äntligen kan förstå
varför hon ville vända sig bort från saker som var svåra att se på.
Det vore så enkelt om kärlek bara gav oss det vackra.
Men kärlek kräver att vi möter rädslan av att förlora varann.
Att vi håller varann nära när det blir jobbigt.
Och att vi, när vi kan, trotsigt firar våra korta glädjestunder.
"INGEN DANS!"
Det är värre än min hjärtinfarkt.
-Jaså? Mer skrämmande? -Ja.
Mycket värre. Jag menar, mer otrevligt. Mycket mer smärtsamt.
-Jaså? Vad är det smärtsamma? -Ja.
-Det våta och kalla, det är inte kul. -Nej.
Vi måste nog sluta.
Jag är glad, blodet är väl bra?
-Absolut. -Annars hade jag tänkt: "Vad pågår?"
Tja...
Kanske tio olika personer...
Tio olika personer?
...från de senaste 30 åren...
-...jag har varit här i New York. -Ja.
Du har skött...
Jag har erfarenhet av olika sorters cancerpatienter.
Paranoia. Stroke-patienter.
-Jag kan ta det. -Tack.
Tack. Ursäkta att jag avbryter.
Nej du avbryter inte, pappa.
Det vi pratar om...
Vi pratar om hur mycket Marta vet om...
...vad folk går igenom vid slutet av sina liv.
-Ja. -Ja.
Hon säger att hon har följt tio olika personer.
-Oj. -Ja.
Och nu är det 11.
Och jag känner familjerna, och...
Ja.
Alla är olika.
Det är nästan som att vara en psykiater.
Ja, det är det. Det är ett yrke inom psykisk hälsa.
Det är väl ett yrke inom psykisk hälsa, att ge vård?
Japp.
Ni har båda hanterat... paranoia, schizofreni,
psykotiskt beteende, folk som förlorar förståndet.
Enligt min erfarenhet, ju mer man accepterar saker,
desto lättare blir livet.
Mycket enklare. Och att kämpa emot nåt man inte kan...
-Ja. -Att kämpa emot hjälper inte.
-Nej. Det är mycket man inte kontrollerar. -Ja.
Man kan inte kontrollera sjukdomar,
-tillstånden... -Nej.
-Man kan inte kontrollera folk. -Eller döden.
Man måste... bara acceptera.
-Ta itu med det. -Ta itu.
Jag minns när jag jobbade i New Jersey och räddade livet flera gånger
på en man som fick hjärtinfarkt.
Jag minns att han gav mig 20 dollar efteråt.
Som dricks.
"Det betyder så mycket för mig. Du räddade mitt liv."
Hejdå.
Vi ses imorgon.
Jag älskar kaninen.
Så fin.
Alla behöver en liten kanin vid såna här tider.
Ja.
Det känns som att han sover mer och mer.
Vad?
Vi borde nog sluta plåga dig med den här kameran.
Nej, det går bra.
Det plågar mig inte.
Att han är villig att göra det här är så...
-Det är fantastiskt. -Visst?
Han gör det för dig.
-Ja. -Med kärlek.
Han gör det med kärlek. Han skulle göra allt.
Jag måste bara vara försiktig med...
...att inte överskrida gränserna av vad som är passande för honom,
men det är svårt att veta numera.
Han är lycklig. Han skrattar oavsett.
-Det gör han. Ja. -Eller hur?
Han accepterar... Han är väldigt smart.
-Men minnet, vad gör man? -Ja.
-Vad härligt det är. -Rätt härligt.
Stäng dörren när du går,
lyset är på och det håller mig vaken.
Okej. Det är faktiskt dagtid, så...
Du vet att du vaknade mitt i natten
flera gånger...
...och du letade efter en patient.
Vad sökte jag?
Du trodde vardagsrummet var väntrummet.
Är det sant?
-Och detta var ditt kontor. -Vad sägs om det?
Och du kollade för att se om en patient väntade där.
Minns du det?
Nej.
-Visst är det intressant? -Ja.
Du var fullt påklädd...
Klockan var runt tre på morgonen,
du klädde på dig och kom ut och sökte patienten.
Var jag påklädd innan?
-Du låg och sov i sängen... -Ja.
...och sen klädde du på dig och kom ut för att leta efter patienten.
-Klädde jag på mig för att komma ut? -Ja.
Jag måste ha trott att nån var där ute.
Jag var det.
Och barnen också.
-Men ni sov. -Ja, vi sov.
Ni sov. Du borde inte låta mig komma undan med det.
Hur skulle jag stoppa dig?
Väcka mig. Skicka tillbaka mig till sängen.
-Det gjorde jag. -Gick jag?
Ja, och sen kom du tillbaka.
-Du kom tillbaka tre gånger. -Är det sant?
Ja. För du var övertygad om...
-...att patienten var där ute. -Vad sägs om det?
-Vad kan vi göra åt det? -Jag vet inte.
Gå tillbaka mer kraftfullt... Väck mig och säg:
"Du jobbar inte längre,
det här är inte ditt kontor, det är här du bor och sover,
och gå tillbaka till sängen.
Du stör mig och barnen."
Ni har en massa godis,
jag kan bara gissa...
Kom, visa mig.
Hur mycket har ni?
Okej, vi ska gå över. Gå över.
"KIRSTEN, VAR ÄR DU?"
Kan vi gå över gatan?
-Vill du ha mer godis där? -Ja.
Vi ska hämta morfar, och låta Marco gå hem...
Var är din pappa?
I din lägenhet.
Förhoppningsvis.
Vänta.
Var är de? Är de där? Det måste de vara.
-Ser du dem? -Okej.
"VILL DU HA GODIS?"
"ÄR DET HÄR EN DEL AV FILMEN?"
Jag ska berätta vad som hände.
Kom, du måste in i bilen så kom runt på den sidan,
se upp för trafiken.
Du var i huset med ett av barnen,
och vi satte dig framför tv:n...
-...för du var trött. -Jaha.
-Och sen gick vi ut och kom tillbaka. -Ja.
Lämnade ni mig i huset ensam?
Du tittade på tv. Vi lämnade dig framför tv:n.
Det var annorlunda, det var en...
...okänd plats.
Jag hade inte varit där innan.
Jag är i alla fall tacksam för dig,
och tacksam för att du hittade mig.
Vi tappar aldrig bort dig.
-Det hoppas jag. -Ja.
Jag kunde ha gått vilse.
Kändes det som...
Om du inte kommit tillbaka med dem...
...vet jag inte vad jag hade gjort.
Jösses raring, din far är ett vrak.
Glad halloween!
-Bra att ni hittade mig. -Ja, bra att vi hittade dig.
Vi byggde scenen med tanke på hur pappa måste ha känt när jag lämnade honom.
Men jag var nervös över att ha honom där.
Det är sällsynt att han är sig själv helt numera.
Häromnatten stoppade jag honom från att lämna lägenheten.
Han trodde han skulle med ett tåg.
Han var visst på ett hemligt uppdrag.
När jag skulle leda ut honom,
hade han en stund av klarhet,
och vi visste båda vad det handlade om.
Det handlade om samma som mamma.
Att jag skulle lämna honom nånstans. En dag. På nåt sätt.
Jag sträcker ut resåren.
-Japp. -Perfekt.
-Du är en klippa. -Japp. Ja, sir.
Ligg ner nu och ta en riktig tupplur.
-Okej. Bra. -Ja. Lägg upp fötterna.
-Det kan jag göra. -Okej.
Inom adventism, efter en global apokalyps, kommer Jesus återvända till jorden
för att återuppväcka Hans följare, de rättrogna,
och föra upp dem med Honom till himlen i all evighet.
När döden står på lur, finns det hopp om att allt kommer bli bra.
Men det adventism erkänner,
som jag aldrig begripit tidigare, är att den värsta,
den djupaste rädslan är att bli lämnad kvar.
Pappa, du vet att jag reser till Israel ikväll.
Det visste jag inte.
-Visste du inte det? -Nej.
Jag trodde att du... mindes.
Nej, det gjorde jag inte.
Blir det svårt när jag är borta?
Ja, det är svårt. Eller, nej. Det är det inte.
-Jag... saknar dig. -Ja.
-Jag saknar dig.
Är det nåt du vill att jag gör... när du är borta?
Hur vill du att jag beter mig?
Du beter dig bra.
Du vet hur du ska bete dig.
-Du klarar dig. -Det är därför du är här.
När du är här beter jag mig bra.
Vad gör du när jag är borta?
Det är vad jag vill att du berättar för mig.
Jag vet inte vad jag gör utan dig.
-Var försiktig. -Det ska jag.
Du har en lillebror att ta hand om.
-Är du min lillebror? -Ja,
vem är det som är dement nu?
Vad sött att jag är din lillebror.
Jag är din lillebror.
Jag är inte din far, jag är din lillebror.
Vad gör min lillebror?
Han hänger bara på bakom. Kommer i vägen för dig.
Småbröder kommer inte i vägen.
Jo.
-Småbröder är kul. -Är de? Okej.
Jag älskar dig.
Dina ögon är lite tårfyllda.
-Ja. -Är det riktiga tårar,
eller är dina ögon så bara?
Det är riktiga tårar.
Jag måste tyvärr erkänna det.
Av glädje. Kärlek.
Vad bra.
Det ni måste göra...
...är att var och en fyller
sin pajform med chokladen först.
-Vad tycker du, Felix? -Är det bra?
Jag är glad över att
ni gör tårtan till morfars 86:e födelsedag.
Att ha för alltid.
-Vad häftigt. -Visst?
Det är så coolt.
-Titta inte! -Titta inte.
-Såg han? -Kan du fixa min tv igen?
Han såg nog inte.
Såg du?
-Vad såg jag? Jag såg... -Såg du?
...lite tårta.
Men tur att han inte... Han kommer väl att glömma?
Jag tror det. Han kommer inte minnas tårtan.
Titta inte!
-Okej. Kan nån fixa min tv? -Okej, gå.
-Ja, jag kan det. -Jag kommer.
-Tack. -Vi slår på Kirks show.
Vi hittar löv både över och under K-T gränsen,
men det är olika löv.
Det fanns inte bara utrotning av dinosaurier,
utan också en stor växtutrotning.
På grund av matbrist utrotades dinosaurier, mosasaurier,
och nästan 75 % av kända arter.
Kan du göra det? Håll den, den är tung.
Har den äran idag
Oj!
Har den äran C. Richard Johnson
Oj!
Ha den äran idag
Det är den finaste tårtan.
Det finns en till tårta!
-Får du åttan att stå? -Ja.
-Titta. 86, stämmer det? -Åttiosex.
-Det borde väl vara 88? -Nej.
Önska dig nåt.
Ja!
Bra jobbat.
Ja.
-Jag vill skära i mitten. -Får jag också skära?
Alla ska få skära. Vänta.
En i taget.
-Låt din syster börja. -Vänta.
Kom ihåg att spara bitar till de som... Ja.
-Det är därför vi skär många. -Bra jobbat.
-Min tur, min tur! -Oj.
Fint.
Bra jobbat. Det är den bästa chokladtårtan jag ätit.
Och jag har ätit många chokladtårtor.
-Det är sant. -Det har du säkert.
Detta är den bästa.
-Barn, vad tycker ni? -Oj.
Vem gjorde tårtan?
Vad tycker du...
Åt du den?
-Åt du den? -Ja.
23 JUNI, 2019
Sex-ett-ett med anmälan.
Vi har en 86-årig man med bevittnat hjärtstillestånd,
patienten har kammarflimmer nu, fått en elchock,
HLR är på gång, ankomst om sex minuter.
-Tack så mycket. -HLR.
Vi kollar pulsen, rytmen sen.
Ingen orsak, ma'am.
Analyserar.
Kammarflimmer än. Jimmy stanna, vi måste chocka igen.
Elchock påbörjas nu. Backa.
Stilla än, laddning på en sekund.
-Backa. -Alla har backat.
Laddad. Elchock utförd.
-Kör Jimmy. Fortsätt HLR. -Uppfattat.
Tryck analysera.
Fortsätt, Jimmy.
-Tre, fyra, fem, sex, sju. -Analyserar.
Ma'am, du måste sätta dig,
ta på bältet för din säkerhet.
Och jag ska förklara.
Fem, sex, sju, åtta.
Han har kammarflimmer än. Vi ger en elchock till.
Stannade hans hjärta igen?
Nej, stilla än, en minuts laddning.
-Backa. -Backat.
Ett, två, tre, fyra, fem, sex, sju...
En dag var jag på väg till jobbet och då,
bevittnade jag en kvinnas självmord...
Hon hoppade ut från bron två meter framför mig.
När jag kom till jobbet
mejlade jag till...
...Dick. Det hade bara ett ord skrivet.
På ämnesraden stod det: "Hjälp."
Och han ringde mig direkt.
Hans förmåga att förstå smärtan och förlusten,
och att hitta bästa sättet att ta sig igenom det, var otrolig.
Han var den första jag ringde när min make dog.
Det smärtade i mitt hjärta ett par dagar senare när jag såg honom,
då han gav mig en stor kram,
och fem minuter senare frågade hur min make mådde.
Jag insåg att det var en annan sorts förlust.
Minnesförlusten.
Men jag vet att så länge mitt minne lever,
kommer jag att minnas honom.
Tack.
Dick älskade att närvara på våra hemmafester.
Han älskade min tradition, att avsluta en fest glatt.
Runt kl. 22.00, ringde jag i en klocka, fick allas uppmärksamhet,
och meddelade med hög röst:
"Ni har ätit all min mat, ni har druckit allt mitt vin,
ni har sagt allt värt att höra, nu är det dags att fara hem."
Innan de åkte, spelade jag en melodi på mitt jakthorn som hette "Going Away".
Jösses, jag måste ta mig igenom det här.
Dick kom över och sa: "Ray...
...om du lever längre än mig,
vill jag att du spelar "Going Away..."
"...vill jag att du spelar 'Going Away' på min begravning."
Jag tillbringade varje söndag i min barndom i den här kyrkan.
Mammas begravning var här.
Innan vi flyttade pappa från Seattle till New York,
för lite över tre år sedan,
samlades vår familj, våra vänner, vår församling,
med generositet och kärlek
för att låta oss filma vårt farväl av pappa.
Fast de visste att han levde än.
Idag är ingen lycklig dag. Jag lovade honom att jag skulle spela...
Mina läppmuskler är svaga, min andning är begränsad, men Dick,
jag ska försöka. Jag ska hålla mitt löfte.
Han tror att det är på riktigt.
Vi ses senare, Dick.
Är du redo, pappa?
Vi var så nöjda med oss själva den dagen.
Vi trodde att vi kunde stoppa vad som väntade.
Att vi kunde hålla oss kvar.
Eller nästan i alla fall.
Vad kan sägas när du har förlorat en bästa vän?
Eller en mor?
Eller din bästa vän och din far?
Jag vet bara att Dick Johnson är död.
Jag kan bara säga att Dick Johnson är död.
Och allt jag vill säga är länge leve Dick Johnson.
Tack.
DICK JOHNSON I HUVUDROLLEN FÖDD 1932 -
Undertexter: Jeni Orimalade