Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINALDOKUMENTAR FRA NETFLIX
Felix, jeg får deg ikke høyt nok.
Jeg var så høyt at jeg nesten døde.
Nesten døde? Jøss.
Ganske skummelt. Hvorfor trodde du at du skulle dø?
Jeg var for høyt. Jeg elsker det.
Elsket du det?
Hvis du elsker å dø.
Hei. Eva!
-Hei. -Dra meg opp. Felix?
Ja. Det gjør jeg.
Vi setter i gang.
Klar for å fly høyt?
Vær forsiktig, pappa,
høyet er glatt.
Hva?
Høyet er glatt, så pass på.
Ja da.
Ok. Lover du?
Din tur.
Du er ei tung, stor jente.
Jeg gjør det før deg, så...
Si ifra.
-Går det bra, pappa? -Fikk du det med, mamma?
-Ja. -Flott.
Jeg har hatt lyst til å være på film.
Hvordan kommer jeg opp?
Det var en god skli.
Jeg kommer ingen vei, Steve, Felix.
Du må ha hjelp. Steve?
Bli liggende, pappa.
Ikke beveg deg.
Å, dette... Jeg...
-Gjorde det vondt? Går det bra? -Det går bra.
Bare tanken på at jeg kan miste denne mannen
er uutholdelig.
Han er faren min.
Han er åpen og har et stort hjerte.
Det er en sånn far du ønsker deg.
Det er den jeg har. Den jeg alltid har hatt, hele livet.
Nå skjer det.
Starten på hans forsvinning.
Vi aksepterer det ikke.
Han er psykiater.
Jeg er kameraoperatør.
Jeg foreslo at vi laget en film om at han dør.
Han sa ja.
Du!
(NOEN ÅR TIDLIGERE)
Greit.
Vi henter en krakk.
Her er den.
Den er ganske smal.
Ganske smal, hva?
Hvor mye kostet den?
Maureen, hvor mye kostet den?
666 dollar.
-Jeg kan gjøre sånn. -Legge deg i.
-Ja. -Ok.
-Kanskje jeg blir her. -Jeg hjelper.
Det er brutalt.
Det ser ganske bra ut.
Er det behagelig?
Ingen bryr seg om komfort nå.
Du gjør det.
God natt, herlige verden.
Kimmy, han ser død ut.
Ray, kom og se på hendene.
Sånn.
Og så...
Det er så rart å se kompisen din i en kiste.
Det er ikke bra for meg.
Men dette er en film,
og jeg minner meg stadig på at dette er en film,
og du ser mye rart på film som aldri skjer.
Han puster ennå.
Det gjør det mindre vanskelig.
Det er vel knepet?
Nå sover han.
-Ok, én, to, tre. -Press med føttene.
-Bra gjort. -Sånn.
-Det er bra. -Støtt ham bakfra.
Nå må du gå ned trinnene.
En oppstandelse.
Du godeste.
Det er fint å være tilbake.
-Vi har savnet deg. -I like måte.
Det du gjør er ikke bare fantasi.
På sett og vis skaper det mange alvorlige spørsmål,
og alle må forberede seg.
Fordi alle dør,
og på den måten havner ikke dette i fantasigruppen.
PSYKIATER F. 1932
Vet du hva jeg er god til?
Til å bli overkjørt av en bil.
Jeg er slasken du henter fra gata
-og kaster foran bussen. -Ja.
Jeg er fyren du gir juling.
Elsker du det du gjør?
Innen stunt? Eller bare...
Ja, å være stuntmann.
Jeg vil si at jeg elsker
filmverdenen.
Ok.
Og jo større og bedre,
og jo mer kreativt, desto mer elsker jeg det.
Kan vi fikse mikrofonen, Judy?
Ja.
La oss si han hadde fått hjerteinfarkt,
har du prøvd det?
Det hadde vært...
Dere skjønner.
Jeg hadde fått ham over stolen,
for det hadde vært troverdig. Med beina opp.
-Men det viktigste er at ingen... -Blir skadet.
Ingen blir skadet.
Det er pappa. Ingen pasient har dødd.
Jo.
Jeg har hatt ett eller to selvmord.
Jeg visste ikke det.
Det har vært en del stuntfolk
som har begått selvmord.
Når du får selvmordstanker, snakk med meg.
Sier du at jeg har et problem?
Jeg har ingen problemer!
Og så... Det kan være så voldelig du vil.
-Ja. -Men først
holder du opp hendene.
Ja.
Det hadde vært fint om stolen kunne...
Tippe over? Ja.
-Eller jeg kan sparke deg. -Ja.
Det er et slags røft
-mafialignende drap. -Ja.
Vi prøver å hyre stuntfolk til tilfeldige dødsfall.
Stemmer, du sa "tilfeldige".
Ja.
Jeg lurer på om dette appellerer til deg?
Idéen datteren din har foreslått,
å lene seg tilbake og se Dick Johnson...
-Ja. -...du vet...
Det var det jeg ville vite.
Ja visst. Dette blir bra.
-Ja. -Ja.
Du må krøke deg fint.
Ja.
Bra. Fantastisk.
Klart.
Var det meg? Det var vondt.
Au.
Hva er den verste smerten du har opplevd?
Det må være hjerteinfarktet.
-Gjorde det vondt? -Ja.
-Seriøst? -Ja.
Jeg visste ikke det.
Det gjorde vondt i hjertet.
Når man legger sammen alt.
Det i starten,
ikke få luft, ikke få puste, legge seg ned,
og bli tatt med til hjemmet og smerten,
og deretter legevakten,
observasjonen, hele situasjonen.
Ikke én del, men alt.
-Godt du overlevde. -Ja, jeg er glad...
Jeg er glad jeg overlevde.
Og overlevde for å leve hvor mange år?
1987... Det er 20 år, er det ikke?
-Det er lengre. -Er det? Sju...
-30 år. -30 år.
Er det 30 år?
Du fikk leve i 30 år til.
Det er ganske bra.
Trolig de beste årene i livet.
DAGEN FØR HJERTEINFARKTET
SPISTE DICK JOHNSON TRE SJOKOLADEKAKESTYKKER
Hvor fikk jeg dette?
Jeg ser en bille.
Der er en liten flue.
Slå den. Drep den.
Jøss.
Trolig deres første drap.
Fluen er ikke død ennå.
Den kjemper for livet.
Smart flue.
-Hva er det? -Dette er bestemoren min.
Bestemor Walder.
Allerede... Er bestemoren din allerede død?
Ja. Hun døde for lenge siden.
-Da jeg var... -Var du en baby?
Nei, hun døde da jeg var tenåring.
Da jeg var tenåring...
...bodde hun hos oss.
-Jeg vil ha det. -Ja.
Hvem andre er der?
Dette er bestemoren deres som døde.
Vet dere hva hun het?
Mor.
Jeg kalte henne det.
Men husker noen hva hun het?
Catie Jo.
Catie Jo, det stemmer.
Hei...
PERSONLIG ALTERNATIV AVDØDE - CATHERINE JOY JOHNSON
KREMERTE MENNESKELIGE LEVNINGER
Jeg har alltid skammet meg over tærne.
De har vært sjenerende hele livet.
Jeg ville aldri gå barfot.
Moren min brast i gråt.
Da hun løftet meg og så de tærne,
gråt hun ustoppelig.
Hvordan vet du det?
Jeg var der.
Ja.
Vet vi egentlig hvordan mamma falt i trappa?
Jeg antar hun tok feil
og trodde at hun var nede før hun var nede.
-Ja. -Og tråkket ut i luften.
Hva brakk hun?
Det var hoften.
-Det var da brutaliteten startet. -Ja.
Men du er forsiktig i trappa.
-Jeg er veldig forsiktig. -Ja.
-Jeg holder fast i rekkverket. -Ja.
HIMMELEN
Kan du holde én arm opp mot veggen,
den nærmest veggen, i en rar...
Ja, det er fint.
Ok. Klar?
Og... action.
Fortsett å smile, pappa.
Perfekt. Jeg tror vi har det.
-Bruker vi avspilling? -Det var vakkert.
Det var fin hopping, Bruce.
Foreldrene mine oppdro oss i Syvendedags Adventistkirken.
Sånn ble de oppdratt.
Som andre religioner ga den svar på spørsmål om døden.
Adventisme lover himmelen til de rettskafne.
Men sier også at ingen har kommet til himmelen ennå.
De døde må vente i gravene sine.
De er ubevisste, i en slags søvn.
Kun når Jesus vender tilbake til jorda til dommedag,
vil troende oppstå
og stige opp mot himmelen for evig liv.
Og slipp deg, pappa.
Vi praktiserte adventisme som en streng religion.
Ingen alkohol, dansing eller kino.
Jeg prøvde å unngå å bryte noen regler.
Men da jeg var elleve,
tok pappa med broren min og meg for å se Mel Brooks' Frankenstein Junior.
Jeg var i sjokk.
Og jeg elsket det.
Pappa elsket det også.
Han hadde en evne til å leve i nuet.
"Jeg har himmelen min", sa han.
"Her på jorda. Med alle dere."
-Bra? -Ja, bra.
Hun dreper meg. Flere ganger.
Jeg livner til igjen.
Det er En ny dag truer om igjen.
-Den gjenoppståtte faren. -Ja.
-Veldig kult. -Den gjenoppståtte faren.
Men det er ikke lett å dø.
Nei. Da hun nevnte det, sa jeg: "Nei."
Men da hun sa du kom tilbake: "Flott, det er fantastisk."
Det er en komedie.
La oss gjøre det.
-Det er en komedie. -Jeg håper det.
Hvordan døde faren din?
Han druknet faktisk.
-Druknet? -Han var under...
Hvordan skjedde det?
En båtulykke.
Han kunne ikke svømme, så det var det.
Jeg var rundt åtte år.
Det er fryktelig å miste faren sin da.
-Ja, men mamma var sterk. -Ja.
Hun oppdro oss, og du vet...
Hun passet alltid på oss.
Ja. Moren hennes døde...
Hvor lenge siden?
Det er allerede sju år siden mamma døde.
-Ja. -Ja.
-Det var et stort tap. -Ja.
Men hun hadde alzheimer, så det var et langt farvel.
-Så du var forberedt? -Ja.
Vi mistet henne flere år før hun faktisk døde.
-Ok. -Ja.
Alle har noe fra foreldrene.
Ja.
Hva har du etter faren din?
Jeg vet ikke. Noen
sier at jeg ser alvorlig ut hele tiden, men...
Jeg vet ikke.
Jeg er en fredens mann.
Ja.
Når den er tom, tar jeg den ned.
Jeg kan være ute om fem-ti minutter,
og jeg legger den pent ned.
-Flott. -Gjør det.
-Ok. Det er greit. -Ja.
Jeg liker at du...
Det er trist. Vi kvitter oss med alt,
det ser fint ut,
men vi gjør det.
Greit. Ikke etterlat noe,
for jeg tar det. De kaller meg Fred Sanford.
Godt å se dere.
Takk. Setter pris på det.
Jeg kommer i morgen og tar ned hyllene.
-Takk. -Ha det.
UNGDOMSTIDENS UTFORDRINGER
Dette er nok en bra situasjon for et hjerteinfarkt.
Du bør nok ikke løfte den. Jeg kan løfte den.
Jeg er mye sterkere enn deg.
Lett som en plett.
-Jeg var heldig som fant kontoret. -Ikke sant?
Et fantastisk sted å jobbe.
Dr. Johnsons telefonsvarer.
Dr. Johnson er pensjonert og kontoret er stengt.
Hvis du trenger en annen psykiater,
foreslår dr. Johnson nettsiden til forsikringsselskapet,
eller ring kundeservicen deres.
Hvis du har en psykisk krise,
ikke nøl med å få noen til å kjøre deg til nærmeste legevakt.
Dr. Johnson ønsker deg alt godt,
og takker for at du var en verdsatt pasient.
Sier fra om at jeg rygger.
Om du kommer deg inn, kommer du deg ut.
Det er vel tanken?
Takk.
Pappa har bodd alene
og gått på jobb og i kirken trofast helt siden mamma døde.
Broren min og jeg var tusener av kilometer unna,
og til tross for hva vi allerede hadde opplevd med mammas alzheimer,
merket vi ikke noe før det nesten var for sent.
Vennene hans begynte å ringe.
Så sekretæren hans.
Han dobbeltbooket pasientene,
gjorde feil med reseptene.
Han hadde kjørt bilen i høy fart gjennom en byggeplass,
og kjørt videre i åtte kilometer hjem, med fire punkterte dekk.
Hver telefon føltes som en alarm,
og selv om vi burde ha forstått det,
klarte vi ikke å høre det igjen.
Du sa aldri at du skulle ta fra meg bilen.
Vi sa at vi solgte bilen
fordi du flytter til New York.
Ja, det ble sagt.
Det er alt.
Hvem selger den, og når og hvor?
Den blir lagt ut på Craigslist denne uken.
Den er på verkstedet og blir reparert nå.
Jeg sier det jeg vet.
Men du får ikke bilen tilbake.
Jeg får ikke kjøre den igjen.
Ikke den bilen.
Kanskje en annen bil.
Er det den verste nyheten?
Ikke den verste, men dårlig nytt.
Ja.
Jeg er ikke så borte
at jeg ikke kan kjøre bil.
Det er ikke det,
men at du flytter til New York.
-Uten bilen. -Du kan ikke ha den.
-Jeg vet det. -Ja.
Men i mellomtiden...
Det er et par dager.
Ja vel.
Beklager.
Det gjør vondt.
Det er vel uavhengigheten din?
-Ja. -Ja.
Det ordner seg.
Jeg vet hvordan mamma må ha hatt det
da hun måtte på sykehjemmet.
Er det sånn det føles?
-Ikke så ille. -Ikke så ille.
Ikke så ille, men det var det.
Du er litt mer bevisst enn henne.
Men du gir ingen tiltro
for mye mer bevissthet.
Jo da. Slutt.
Men vi betaler ikke 2000 dollar
for å sette bilen i en leid garasje i New York.
-Det er alt. Jeg skjønner. -Det er bare det.
-Skjønner du? -Ja, jeg skjønner.
Det jeg hater mest med at hukommelsen svikter,
er at det sårer folk
når jeg ikke husker ting om dem.
Spesielt nylig.
-Ja... -Jeg så leiligheten din.
Du husker alt om din gamle MG.
Men nye minner setter seg ikke fast.
-Det er greit. -Det er ikke greit.
Du vil ikke såre vennene dine.
-Pappa. -Ja.
Vet du hva som skjer her?
Du lager sjokoladekake.
Hvorfor gjør vi det?
For å drepe meg.
Hjerteoperasjonen var en dobbel klaff, ja?
Ikke klaffer, men dobbel arterie.
-Bypass? -Bypass.
Bypass. En dobbel bypass.
-Koronar bypassoperasjon. -Stemmer.
Angrer du på du bakte kaken, Joanne?
Jeg har følt skyld i alle disse årene.
På tide at du sluttet.
-Ok? -Ja.
Jeg gjør sånn, og så gjør jeg sånn.
Ta en titt på denne.
Du er helt frikjent for alt som skjer med meg etter i dag.
TIL MINNE OM JOANNE REINER TUCKER
F. 1937 - D. 2018
Ta en bit om gangen i det minste.
Se mammas bok om hukommelse.
Hun likte ting med hukommelsen.
Da jeg traff henne, var hun oppslukt av denne.
Det er et paradoks, er det ikke?
Jo.
Trengte hun å jobbe med hukommelsen da?
Jeg vet ikke.
Kanskje hun hadde en forutanelse om...
-Ja. -...sykdommen?
-Ja. -Om alzheimeren.
Hun var så flink i timene
at instruktøren ba henne jobbe for ham.
-Seriøst? -Ja.
Da jeg møtte henne, drev hun med det.
Hun hadde god hukommelse da.
Jeg vet ikke helt.
Jeg husker hun fant på navn for ting,
du husker, som en alligator spiser en iskrem
på toppen av stigen...
-Det var slik. -En visuell...
Visuelle påminnelser som var uvanlige...
-Ja. -...de skiller seg ut i hjernen.
Ja.
Du husker at hun lærte deg det?
Ja. Jeg syntes det var kult.
Ja.
Nå gjør vi det.
Én, to...
Er det greit?
Jeg ser at den lille klokken går rundt hele tiden.
Går den lille klokken rundt hele tiden?
Ok.
Så du heter Johnson.
Jeg heter Johnson. Hva er fornavnet?
Du skal få et hint.
Jeg er datteren din.
Du vet det.
Jeg er Kirsten.
Jeg kjenner henne. Er det en C. Richard Johnson?
Ja.
Samme familie?
Utvilsomt samme familie.
Det er et godt poeng.
Skal vi gå ned?
Skal vi?
Du må ha øynene åpne.
Jeg har filmet dokumentarer i nesten 30 år,
men dette er nesten det eneste jeg har av mamma.
Jeg har ingen opptak av den varme og flotte personen hun en gang var.
Da mamma var veldig...
Klarte så vidt å gå og alt,
og vi skulle flytte henne hjemmefra, husker du?
Hun kom hit og satte seg i stolen
og sa: "Dette er vårt hus."
Jeg sa: "Det er greit, vi trenger ikke å flytte deg."
Hun sa, hun var...
Hun satt der litt og begynte å synge "Que Sera Sera".
-Ganske bra. -Ja.
Hun var tøff.
Det er tøft.
Nå opplever vi noe lignende på nytt.
Ja.
Ja, det er skummelt.
Ja.
Jeg beklager.
Ja.
Jeg også.
Men jeg husker hun sa: "Dette er vårt hus."
-Ja. -Ja.
Det er vårt hus.
-Hun ville ikke dra. -Nei.
Men så snart hun kom dit...
Nei, hun sa: "La oss stikke."
-"La oss stikke." -Hun hatet det stedet.
Stakkars henne.
Du kan ta med dette i filmen.
-Tja... -Jeg vet ikke... Ikke så bra.
Det som skjer, er at føttene dine
blir gjort om til føtter med tær.
Av klær?
-Med tær. -Tær.
De blir føtter med tær.
Hvordan skjer det?
Vi skal ta et nærbilde av føttene dine...
...og så skal en annen person...
Det blir som en gullduk foran føttene dine,
men det er en annens bare føtter som er der.
For du har fortalt meg at det var...
Hvis du kunne ønske deg noe, så var det ønsket...
Har jeg fortalt det?
Jeg ble overrasket.
Jeg trodde du skulle ønske fred i verden.
-Jeg trodde... -Jeg skulle ønske mamma levde.
Du hadde ønsket det?
Jeg kan forstå det.
Jeg skulle også ønske det.
Se på dette.
For et rot.
Mamma står oppe på skapet.
-Jaså? -Ser du der oppe?
Hvem satte henne der?
Jeg vet ikke.
Sikkert Kirk.
Vi bør ombestemme oss.
Bare bli her. Hva tror du?
Jeg føler det samme.
-Det er et bra hus. -Ja, ikke sant?
Det er galskap å dra.
Ja, men problemet er
at om man ikke drar, kommer jeg ikke nær deg.
-Nei. -Nei.
-Akkurat. -Akkurat.
Jeg bytter dette huset når som helst for å være sammen med deg.
Uten tvil.
-Det er ikke engang en vurdering. -Nei.
Jeg føler det samme.
Pappa, gjett hva som kommer?
Utmerket.
-Takk. -Ingen årsak.
-Er ikke det fine greier? -Jo.
Takk, Carl. Du er best.
Ja, takk, Carl.
Jeg syns det er bra.
Det er flott.
Ja, hun ser veldig glad ut.
Du skaffet meg alle tingene,
så det blir vanskelig å bli kvitt meg.
Jeg prøver kanskje å drepe deg,
men ikke å bli kvitt deg.
Vanskelig å tro.
Jeg må tro. Jeg er troende.
-Du er en troende. -En sann troende.
Ja, godt gjort, vennen.
DICK JOHNSON FLYTTET INN HOS KIRSTEN, SOM BOR I EN TOROMSLEILIGHET
VED SIDEN AV DE TO FEDRENE TIL BARNA HENNES
LEILIGHET 6D BARN OG FEDRE
Dere ser bra ut.
Kan jeg si noe? Det ser...
Det er ganske kult.
LEILIGHET 6E
DICK, KIRSTEN, BARN OG FELLES FROKOST
De sa at de ville at vi skulle komme hjem til dem...
Ja, det stemmer.
Vi hever glasset for Forrest Vu.
Skål.
Døde han?
Nei! Ble født!
Hun.
Hun er født... Viva, opp med glasset.
Er det skoledag?
Ja visst. Alle skal dra.
Kom igjen, folkens. Vi drar. Kommer du, pappa?
Vi mangler...
Vi mangler én person.
Ja. Han kommer.
-Har du pungen? -Du trenger ikke den.
Én.
To.
-Hvor er pungen? -I huset.
-Skal jeg hente den? -Nei, jeg har penger.
Vi skal ikke kjøpe noe heller.
Ok.
Bra gjort.
Bilen er her.
Se dere for.
Ser dere etter sykler? Kan dere se for meg?
Ok.
Jeg drar og henter pappa. Jeg kommer tilbake.
Se opp for syklene.
Typisk.
Når Skipper'n skal ha seg mat Tut, tut
Så tar han en boks spinat Tut, tut
Så går han i stua og danser med frua
Når Skipper'n skal ha seg mat Tut, tut
Du må hoppe ut, Felix.
Ha en fin dag.
Du klarte det.
Jeg angrer ikke på noe.
Akkurat.
Alt er et kompromiss.
Føler du at du har hatt
en fantasi om hva du ville med denne perioden av livet?
Jeg tror ikke det.
-Du har ikke tenkt på det. -Nei.
Tenkte ikke på fremtiden.
Jeg er flink til å leve i nuet.
Det er bra med vinduene nede.
Jeg skal prøve å finne ut
hva som rasler bak.
Det går bra.
Ok, jeg kan ikke...
Vi har fått til kjøringen på motorveien.
Ok.
Vi skal teste hukommelsen.
Du skal få fem ord du må huske. Klar?
Ansikt, fløyel, kirke, tusenfryd og rød.
Kan du gjenta dem?
Ansikt.
Fløyel.
Rød.
Jeg gl... Vet ikke.
Jeg gjentar dem. Klar?
Ok.
Ansikt, fløyel, kirke, tusenfryd og rød.
Ansikt, fløyel, tusenfryd og rød.
Ok.
Hvis jeg sier at en banan og appelsin
er det samme fordi begge er en frukt,
hvorfor er tog og sykkel det samme?
De er transportmiddel.
Utmerket.
Husker du de ordene du skulle huske?
Ett var en farge.
Husker du noen av dem?
Ett var en kroppsdel.
-Ansikt. -Ok. Bra.
Han skåret 22 i 2017
og skårer 19 nå.
Jeg bryter sammen.
Tror du at hukommelsen din er lik?
-Den er bedre. -Bedre enn den var?
Jeg vet ikke, sikkert samme.
-Tror du... -Tror ikke den er verre.
Derfor skal vi spørre datteren din
om opplysninger, om det er ok.
Ja vel.
Tror du hukommelsen hans endrer seg?
Ja, altså...
Jeg prøvde å tenke på noe å si,
men kunne ikke la være å tenke på det som kom.
Glemsomheten hans kommer til å fortsette.
Han kommer til å stille samme spørsmål om og om igjen.
Han vil få et tomt blikk.
Og personligheten vil svinne hen.
Han vil ikke klare å følge med,
så jeg kan ikke spørre ham om råd.
Hele tiden vil vi forsøke å leve.
Lydhastighet.
Si fra når du vil begynne å gå.
Tagning 4, B-markør.
Går det bra?
Vi kan begynne å gå, pappa.
Bare gå mot meg,
du har en fin fart. Fantastisk.
Fortsett å gå.
Gå forsiktig her, fordi det er litt ujevnt.
Bare vær forsiktig,
-du er flink. -2,5 meter.
Pappa, forsiktig, og Jake...
Ned.
Ok.
Ok, tre, to, én, fall.
Nei, det er meg.
Det er kjempevondt.
Den stakkaren falt i stedet for meg.
Forresten, det er alt...
De sliter deg ut.
Jeg blir redd.
Hørte du meg godt? Hvordan...
-Jeg hørte det. -Var det...
Ja... Kirsten har mikrofon, så selv om jeg var langt unna,
-hørte jeg det på hennes. -Ja.
Jeg ble redd hver gang,
-for når jeg ser den røde jakken falle... -Ja.
-...ligner det på deg. -Ja.
Det er bare deg én gang.
Nok til at jeg begynte å skjelve.
Takk.
Loma Linda i California er hjemstedet til en av verdens
største menigheter i Syvendedags Adventistkirken.
Og også college-forelskelsen til Dick.
-Gå til døra og ringe på? -Ja.
Er noen hjemme?
Ja, prøv.
Greit. Nå går jeg.
Jeg tror ikke noen er hjemme.
Hvordan står det til?
Er dette Lolita?
Godt å se deg.
Du er helt lik.
Du har ikke forandret deg.
Jeg hadde kjent igjen deg.
La oss bli enige om at ingen av oss vil det.
Ok.
-Vi forandrer oss ikke. -Utmerket.
Kom inn.
Takk.
Ikke mange har kjent hverandre så lenge.
-Nei. -Vi møtes
-og fortsetter der vi slapp. -Stemmer.
Du er best.
Jeg skylder på hans konstante tilknytning til formaldehyd.
-Ja, han var vel patolog? -Det var en sterk gift.
-På alle mulige måter. -Ja.
Han sa at når han gikk inn på likhuset
og så bordene med lik,
følte han en spenning.
Han sa: "Det er et mysterium..."
-Ja. -"...og jeg er den eneste
-som kan løse det." -Som kan løse det.
Ja, enkel glede, du kan få ha det.
Hold meg utenfor.
Forandret det ditt forhold til døden, Lolita,
å være sammen med en patolog så lenge?
Tenkte du annerledes på døden?
Jeg vet ikke. Sikkert litt, men...
Den er uunngåelig,
-og en del av den vi er. -Ja.
Er du fortsatt en troende? Går du i kirka?
-Hva er ditt forhold til alt? -Jeg er absolutt en troende.
Jeg tenker ikke på det.
Bibelen sier at folk gjenoppstår,
og det er nok for meg.
-Du tenker ikke på detaljer. -Nei.
Det er fine klær,
men du hadde vært finere uten.
Du aner ikke hvor mye henging det har vært.
Jo, selvsagt.
Rynker skaper dobbelt så mye overflate.
Ja.
Rynker forbedrer ting.
Du har få,
-du må få noen. -Jeg trenger noen.
-Ja.
LISBOA
Det ser bra ut.
Våkne. På tide å stå opp.
Han er tung.
Herregud, bestefar.
Hallo.
Våkne, ellers trekker jeg av buksa.
OMKRING ETT ÅR SENERE
Ufortjent mye oppmerksomheten.
Jeg vet ikke hvordan dette skjer,
men vi får betalt for å gjøre det, så...
-Jaså? -Ja.
Jeg får vel ikke betalt?
Nei.
Hvorfor blir du dokumentarist?
Hvorfor ikke fiksjon, der pengene ligger?
Det virkelige liv er ofte mer fascinerende
enn det man kan finne på.
Du får betalt for å lage en opplevelse?
Nettopp.
Husker du da moren din flyttet inn hos oss?
Husker du at hun ble senil og bodde hos oss?
-På Bozarts? -Hvor bodde du?
Nei, jeg var der.
Du var der. Ja.
-Ja. -Da du var liten.
-Ja, nettopp. -Jeg husker det.
Og nå gjenskaper du historien.
Historien vår gjentar seg.
Hva husker du om tiden med bestemor?
Med bestemor? Jeg husker at
vi alltid ville at hun skulle lage
kokoskrempai eller sjokoladekrempai,
-og hun lagde... -Kokoskrempai.
Vi ville ha kokoskrempai,
men hun lagde banankrempai.
Det var så skuffende.
Sjokoladeis.
Godt.
Så godt.
Livet er godt.
Tabbe. Du gikk forbi huset.
-Jeg gikk forbi huset. -Ja.
-Er det her? -Ja.
-Med ulven? -Ja.
Der var det. Her er huset.
Jeg lurer på om du vet hvilket rom du bor på?
-Ja. -Hvor bor du?
-På dette rommet. -Bra gjort.
-Kan jeg sette meg? -Ja. Er du sliten?
Vil du ha den lille...
Nei, la det være. Takk.
Jeg setter meg.
Det var behagelig. Virkelig.
Er du sliten?
Om jeg er sliten? Føttene mine er som betong.
Jeg merker ikke noe problem med hukommelsen min.
Det er tydeligere for de rundt meg enn for meg.
Du er bekymret for at du blir en byrde.
Ja.
Hva betyr det for deg?
Ikke stort mer enn det. Du vet...
Hvis jeg på en måte...
Jeg bor hos deg nå, og...
...det kan bli verre for deg.
Du må kanskje ta deg av meg mer enn du gjør nå.
Jeg liker å bo hos deg, så jeg bekymrer meg ikke veldig.
Det er noen som føler
at om det blir ille, så vil de dø.
Jeg elsker livet for mye.
Så du er interessert i å leve i den tilstanden
mamma var i da hun ikke klarte å kommunisere?
Ja, jeg tror det.
Men du får lov til å avlive meg.
Når får jeg lov til det?
Tja... Spør før du gjør det.
Hei, kompis, lyst på kaffe?
Nei, jeg vil ha en øl.
Jeg blør!
Nei, jeg blør ihjel.
Jeg dør.
(TRETTI ELLER FØRTI MINUTTER TIDLIGERE)
Jeg skal feste den på nakken din,
og det er her blodet kommer ut.
Den vil gå langs her,
og alt det her skal gå
-bak gjennom klærne. -Ned her.
Jeg pumper blodet gjennom der, og det spruter ut der.
Hvor får du blodet fra?
-Her. -Her. Fra sminkebutikken.
Ikke ditt.
Er det mitt blod?
-Vi gjør aldri det på film. -Aldri.
Jeg trodde du forklarte hvordan du gjorde det.
Nei, det er falskt blod.
-Bare falskt blod. -For en lettelse.
Ja.
Jeg trodde du snakket...
-Overføring? -Blodet mitt.
-De vil ikke ha ditt. -Bra.
Jeg har blitt vant til mitt blod...
-Du kan få ha alt blodet ditt. -Bra.
Ikke en dråpe skal gå til spille.
Utmerket. Veldig bra.
Så det er greit?
-Det er greit. -Takk. Bra.
Bare
-fortsett å si "falskt blod". -Falskt blod.
Vi sier bare "falskt blod".
-Ja. -Det er løsningen.
Om jeg trengs, bli ved...
-Skjønner. -...og du klarer deg.
Pappa fortalte at da han forelsket seg i mamma,
tvilte han på at noen like spesiell som henne ville godta ham.
Han skammet seg veldig for det merkelige med føttene,
og han ville ikke vise dem til noen.
Men så fikk han vite om sorgen hun bar på.
Den dagen hun fullførte college, krasjet en fyllekjører med henne,
og drepte moren hennes,
som satt i passasjersetet.
Mamma var en visuell person.
Hun fotograferte blomster og landskap.
Både hun og jeg elsket fargen oransje.
Men når jeg tenker på da hun kikket bort
og så at hennes kjære mor var død ved siden av henne,
føler jeg at jeg endelig forstår
hvorfor hun alltid ønsket å snu seg bort fra det som var vanskelig å se.
Det hadde vært enkelt om kjærligheten bare ga oss det vakre.
Men kjærligheten krever at vi må møte frykten for å miste hverandre.
At når det blir ubehagelig, er vi nær hverandre.
Og når vi kan, feirer vi våre korte øyeblikk av glede.
"INGEN DANSING!"
Dette er verre enn hjerteinfarktet.
-Jaså? Skumlere? -Ja.
Mye verre. Ubehageligere. Mye vondere.
-Jaså? Hva er vondt? -Ja.
-Det våte og kalde er ikke moro. -Nei.
Best å avslutte.
Jeg er så glad, blodet er bra, ja?
-Absolutt. -Ellers ville jeg tenkt: "Hva skjer?"
Vel,
kanskje ti forskjellige mennesker...
Ti forskjellige?
...de siste 30 årene
-jeg har vært her i New York. -Ja.
Du har passet...
Jeg har erfaring med ulike kreftpasienter.
Paranoia. Slagpasienter.
-Jeg kan ta det. -Takk.
Takk. Beklager å forstyrre.
Nei, du forstyrrer ikke, pappa.
Vi snakket om...
Vi snakket om hvor mye Marta vet om...
Hva folk opplever på slutten av livet.
-Ja. -Ja.
Hun sier hun har fulgt ti forskjellige mennesker.
-Jøss. -Ja.
Og nå er det elleve.
Jeg kjenner familiene, og...
Ja.
Alle er forskjellige.
Det er nesten som å være psykiater.
Ja, det er et yrke innenfor mental helse.
Sykepleie er vel et yrke innen mental helse?
Ja.
Dere har begge håndtert paranoia, schizofreni,
psykotisk atferd, folk som går fra vettet.
Min erfaring er at livet er enklere
om man aksepterer ting.
Mye enklere. Og å bekjempe noe du ikke kan...
-Ja. -Det får det ikke tilbake.
-Nei. Det er få ting man kan kontrollere. -Nei.
Spesielt ikke sykdom,
-tilstander... -Sannelig ikke.
-Ikke døden. -Du kan ikke kontrollere folk.
Du må godta det.
-Takle det. -Takle det.
Da jeg jobbet i New Jersey, reddet jeg livet til en et par ganger,
en som hadde hatt hjerteinfarkt.
Jeg husker han ga meg 20 dollar etterpå.
Som tips.
"Det betyr så mye for meg. Du reddet livet mitt."
Ha det.
Snakkes i morgen.
Jeg elsker kaninen.
Så bra.
Alle trenger en liten kanin i disse tider.
Ja.
Jeg føler definitivt han sover mer og mer, ja?
Hva?
Bør vel slutte å plage deg med kameraet, hva?
Det går bra. Det er greit.
Jeg anser det ikke som plaging.
Det at han er villig til å fortsette er flott...
-Fantastisk. -Ikke sant?
Det er for din skyld.
-Ja. -Med kjærlighet.
Han gjør det for meg med kjærlighet. Alt.
Jeg må bare være forsiktig med
å ikke overskride de grensene av hva som er anstendig for ham,
men det er vanskelig å vite hva det er.
Han er glad. Han ler uansett.
-Han gjør det. -Ikke sant?
Og han godtar... Han er veldig smart.
-Men hukommelsen, hva skal man gjøre? -Ja.
-Så fint det er. -Ganske fint.
Lukk døren når du går,
for lyset holder meg våken.
Det er faktisk dag, så...
I natt våknet du midt på natten
flere ganger...
...og lette etter en pasient.
Hva lette jeg etter?
Du trodde stuen var venterommet.
Sier du det?
-Og dette var kontoret. -Det må jeg si.
Du fortsatte å se om det var en pasient som ventet.
Husker du det?
-Nei. -Ja.
-Er det ikke interessant? -Jo.
Og du var fullt påkledd...
...klokken var nok tre på natta,
du kledde deg og kom og så etter pasienten.
Var jeg fullt påkledd før?
-Du sov i sengen... -Ja.
...så kledde du på deg og kom og så etter pasienten.
-Kledde jeg meg først? -Ja.
Jeg trodde nok noen var der ute.
Jeg var det.
Og barna også.
-Men dere lå i senga. -Ja, vi sov.
Dere sov. Du skulle ikke ha latt meg gjøre det.
Hvordan skulle jeg stoppe deg?
Vekke meg. Sende meg til sengs.
-Jeg sendte deg til sengs. -Gikk jeg?
Så kom du ut igjen.
-Du kom tilbake tre ganger. -Jaså?
Ja. For du var overbevist om...
-...at det var en pasient der. -Det må jeg si.
-Hva kan vi gjøre med det? -Vet ikke.
Før meg tilbake med makt, vekk meg og si:
"Du har ingen praksis lenger,
dette er ikke kontoret, men der du bor og sover,
og gå tilbake til sengs.
Du plager meg og barna."
Jeg føler at dere har masse godterier,
jeg kan bare tenke...
Kom her, la meg se.
Hvor mye har du?
Vi krysser gata.
"KIRSTEN, HVOR ER DU?"
Kan vi krysse gata?
-Vil du ha mer godterier der? -Ja.
Vi må hente bestefar og la Marco dra hjem...
Hvor er faren din?
I leiligheten din.
Forhåpentligvis.
Vent litt.
Hvor er de? Den veien? Sikkert.
-Ok, ser du dem? -Ok.
"VIL DU HA GODTERI?"
"ER DETTE EN DEL AV FILMEN?"
Jeg skal si hva som skjedde.
Kom, du må sette deg i bilen, så gå rundt der,
se opp for trafikken.
Du var hjemme hos en av ungene,
så plasserte vi deg foran TV-en...
-...fordi du var sliten. -Ja.
-Så dro vi ut og kom tilbake. -Ja.
Forlot du meg alene i huset?
Du så på TV. Vi lot deg se TV.
Det var annerledes, det var...
...et ukjent sted.
-Jeg hadde aldri vært der. -Nei.
Uansett, du fant meg og jeg er takknemlig for deg,
og at du fant meg. Ok?
-Reddet meg. -Vi passer på deg.
-Håper det stemmer. -Ja.
Jeg kunne ha forsvunnet da.
Føltes det som...
Om du ikke hadde kommet tilbake,
vet jeg ikke hva jeg hadde gjort.
Jøss, kjære, faren din er et vrak.
Gledelig halloween!
-Godt du fant meg. -Ja, godt vi fant deg.
Vi bygget settet og forestilte oss hvordan pappa må ha følt da jeg forlot ham.
Jeg var nervøs for å sette ham der.
Det er sjelden han er helt seg selv nå.
Forleden natt avverget jeg at han dro ut kl. tre om natten.
Han skulle rekke et tog.
Han var på et hemmelig oppdrag.
Men da jeg skulle ta ham ut på settet,
var det et klart øyeblikk,
og begge visste hva det handlet om.
Om hvordan det var for mamma.
At jeg måtte forlate ham et sted. På en eller annen måte.
Jeg strekker strikken.
-Ja. -Perfekt.
-Du er en tøffing. -Ja da.
Legg deg ned og ta en skikkelig hvil.
-Ok. Bra. -Ja, ta opp føttene.
-Jeg kan det. -Ok.
I adventisme vil Jesus komme tilbake til jorden etter en global apokalypse
for å oppreise sine etterfølgere, de rettskafne,
og ta dem med opp til himmelen for evig liv.
Når man står overfor døden, er det et håp om at alt blir bra.
Men det adventisme anerkjenner,
det jeg aldri har forstått, er at det verste,
den dypeste frykten, er å bli etterlatt.
Du vet at jeg reiser til Israel i natt, pappa.
Jeg visste ikke det.
-Gjorde du ikke? -Nei.
Jeg trodde du ville huske det.
Nei, jeg gjorde ikke det.
Er det slitsomt at jeg er borte?
Ja, det er det. Eller egentlig ikke.
-Jeg savner deg. -Ja.
-Jeg savner deg.
Er det noe du vil jeg skal gjøre mens du er borte?
Hvordan skal jeg oppføre meg?
Du oppfører deg bra.
Jeg trenger ikke å belære deg.
-Du klarer deg fint. -Fordi du er her.
Når du er her, oppfører jeg meg bra.
Hva gjør du når jeg er borte?
Det er det du skal si meg.
Jeg vet ikke hva jeg gjør uten deg.
-Pass på deg selv. -Jeg skal det.
Du har denne lillebroren du må ta deg av.
-Er du lillebroren min? -Ja,
den som nå er dement.
Så søtt at jeg er lillebroren din. Min lillebror.
Jeg er lillebroren din.
Ikke faren din, men lillebroren din.
Hva gjør lillebroren?
Han dilter etter og er i veien.
Lillebrødre er ikke i veien.
Jo da.
-Lillebrødre er morsomme. -Er de? Ok.
Glad i deg.
Du får tårer i øynene.
-Ja. -Er det ekte tårer,
eller er øynene dine sånn?
Det er ekte tårer.
Beklager å si det.
Av glede. Kjærlighet.
Det er bra.
Det dere må gjøre...
...er at dere må fylle
paiformen med sjokolade.
-Hva tror du, Felix? -Er det bra?
Jeg er glad for at
dere lager kaken til bestefars 86-årsdag.
Noe vi har for alltid.
-Jøss, det er fantastisk. -Ikke sant?
Det er så kult.
-Ikke se! -Ikke se.
-Så han? -Kan du fikse TV-en igjen?
Jeg tror ikke han så.
Så du?
-Hva så jeg? Jeg så... -Hva?
...kake.
Men flaks han... Han vil vel glemme det?
Jeg tror det. Han husker ikke vi lager kake.
Ikke se!
-Kan noen fikse TV-en? -Ok, gå.
-Jeg kan det. -Jeg kommer.
-Takk. -Vi setter på Kirks program.
Vi finner blader både over og under K-Pg-grensen,
men forskjellige blader.
Det var ikke bare dinosaurutryddelse,
men også en stor planteutryddelse.
Med lite å spise ble dinosaurer, mosasaurer
og nesten 75 prosent av kjente arter utryddet.
Klarer du det? Hold den, for den er tung.
Gratulerer med dagen
Jøss!
Gratulerer C. Richard Johnson
Jøss!
Gratulerer med dagen
Verdens fineste kake.
Og enda en kake!
-Kan du rette opp åtte-tallet? -Ja.
-Se der. 86, er det rett? -86.
-Det skal vel være 88? -Nei.
Ønsk deg noe.
Jippi!
Bra gjort.
Jippi.
-Jeg vil skjære i midten. -Får jeg også skjære?
Alle får skjære. Vent.
Én om gangen.
-Søsteren din først. -Vent.
Husk å spare noen stykker for de... Ja.
-Derfor skjærer vi så mange. -Jøss, sånn ja.
-Min tur! -Jøss.
Fint.
Bra. Hør her. Det er den beste sjokoladekaken jeg har smakt.
Og jeg har spist mye sjokoladekake.
-Stemmer. -Det tror jeg på.
Dette er den beste.
-Hva syns dere, barn? -Jøss.
Hvem lagde kaken?
Hva syns du...
Spiste du den?
-Spiste du den? -Ja.
23. JUNI 2019
Seks-én-én med en melding.
Vi har en 86-årig mann med hjertestans,
pasienten har hjerteflimmer og har fått ett støt,
HLR er i gang, Beregnet tid er omtrent seks minutter.
-Takk. -HLR.
Vi sjekker puls og rytme senere.
Det er greit.
Analyserer nå.
Fortsatt hjerteflimmer, vi gir nytt støt.
Støt klart. Trekk tilbake.
Fortsatt ingen rytme, ett sekund, lader.
-Klar. -Klar? Alt klart.
Ladet, støt gitt.
-Kom an, Jimmy. Fortsett HLR. -Ti-fire.
Pressanalyse.
Kom an, Jimmy.
-Tre, fire, fem, seks, sju. -Analyserer nå.
Frue, du må sette deg der,
ta på beltet for din sikkerhet.
Jeg forklarer underveis.
Fem, seks, sju, åtte.
Han har fortsatt hjerteflimmer. Vi må gi støt.
Stoppet hjertet igjen?
Fortsatt ingen rytme, ett sekund, lader.
-Klar? -Klar.
Én, to, tre, fire, fem, seks, sju...
På vei til jobb en dag
så jeg en kvinne ta selvmord...
...hun hoppet to meter foran meg fra brua.
Straks jeg kom på jobb,
sendte jeg e-post til
Dick. Den inneholdt bare ett ord.
På emnelinjen sto det "hjelp".
Han ringte meg med en gang.
Hans evne til å forstå vondheten og tapet
og finne den beste måten å takle det på, var noe utrolig.
Han var den første jeg ringte da mannen min døde.
Jeg ble knust noen dager etterpå da jeg så ham,
da han ga meg en stor klem,
og rett etterpå spurte han hvordan det gikk med mannen min.
Jeg innså at dette var et nytt tap.
Hukommelsestap.
Men så lenge jeg har minne,
så vil minnet om ham være med meg.
Takk.
Dick likte å komme på de mange festene hjemme hos oss.
Han elsket min tradisjon om å gi festen en lykkelig avslutning.
I 22-tiden ringte jeg i bjellen og fikk alles oppmerksomhet,
og sa med høy røst:
"Dere har spist all maten min, drukket all vinen min,
dere har sagt alt som er verdt å høre, så nå må dere dra hjem."
Før de dro, spilte jeg sangen "Going Away" på jakthornet.
Jøss, jeg må komme meg gjennom dette.
Dick kom og sa: "Ray...
...hvis du overlever meg,
må du spille 'Going Away...'". Herregud.
"Du må spille 'Going Away' i begravelsen min."
Jeg tilbrakte alle lørdagene i oppveksten i denne kirken.
Mammas begravelse var her.
Og rett før vi flyttet pappa fra Seattle til New York,
for litt mer enn tre år siden,
samlet familie, venner og menigheten seg
med gavmildhet og kjærlighet
for å la oss filme denne avskjeden med pappa.
Selv om de visste han var i live.
Dette er ikke en gledens dag. Jeg lovet ham jeg skulle spille...
Leppemusklene er svake, pusten er begrenset, men, Dick,
jeg skal prøve. Jeg holder løftet.
Han tror visst det er ekte.
Vi ses, Dick.
Er du klar, pappa?
Vi var så tilfredse den dagen.
Vi trodde kanskje vi kunne stoppe det som kom.
At vi fant en måte å holde fast på.
Eller nesten fant en måte.
Hva kan du si når du har mistet en bestevenn?
Eller en mor?
Eller bestevennen din og faren din?
Alt jeg vet er at Dick Johnson er død.
Alt jeg kan si at Dick Johnson er død.
Og alt jeg vil si er lenge leve Dick Johnson.
Takk.
MEDVIRKENDE DICK JOHNSON F. 1932 -
Tekst: Erling