Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ORIGINALNI NETFLIXOV DOKUMENTARNI FILM
Ne mogu te zanjihati visoko!
Gotovo sam umro, bilo je visoko!
Gotovo si umro? Ajme!
To je strašno. Kako si znao da umireš?
Bio sam visoko. Svidjelo mi se.
Svidjelo ti se?
Ako voliš umrijeti.
Bok! Eva!
-Bok! -Podigni me, Felix!
Da, mogu.
Dobro, idemo.
Spreman za let?
Tata, samo oprezno.
Slama je jako skliska.
Što?
Slama je skliska.
Oprezan sam.
Dobro. Obećavaš?
Tvoj je red!
Baš si teška, velika cura.
Ja sam bila prije pa…
Reci kad.
-Tata, jesi li dobro? -Jesi snimila, mama?
-Jesam. -Sjajno!
Oduvijek sam htio glumiti.
Kako da ustanem?
Otklizao si se.
Ne mogu ustati. Hajde, Steve, Felix,
Trebaš pomoć?
Ostani dolje, tata.
Nemoj se micati.
Ovo je…
-Je li boljelo? Jesi li dobro? -Dobro sam.
Pomisao da bih mogla izgubiti tog čovjeka…
To mi je previše.
On je moj tata.
On je tako otvorena, pristupačna osoba.
Osoba koju želite za oca.
A to ja imam. To sam oduvijek imala, čitav život.
Ali sad nas je sustiglo.
Početak njegova nestanka.
Ne želimo to prihvatiti.
On je psihijatar.
Ja sam snimateljica.
Predložila sam snimanje filma o tome kako umire.
Pristao je.
Hej, hej, hej…
(PRIJE NEKOLIKO GODINA)
Dobro…
Uzet ćemo stolac.
To je to.
Prilično je usko.
Usko je, zar ne?
Da. Koliko je stajalo?
Maureen, koliko nas je ovo stajalo?
Šesto šezdeset šest dolara.
-Mogu samo ovako. -Samo uskoči.
-Da. -Dobro.
-Možda nikad ne izađem. -Evo.
Baš je brutalno.
Izgleda prilično dobro.
Je li ti udobno?
Koga briga za udobnost?
Tebe.
Laku noć, dragi svijete.
Zbilja izgleda mrtvo.
Ray, pogledaj položaj ruku.
Tako.
A zatim…
Čudno je vidjeti frenda u lijesu.
Ovo ne utječe dobro na mene.
Ali ovo je film
i stalno se podsjećam da je to film,
a na filmu stalno vidite čudne stvari koje se ne dogode.
Još diše.
Tako je lakše priviknuti se.
U tome je štos.
Sad je zaspao.
-Dobro. Jedan, dva, tri! -Upri nogama.
-Lijepo. -Eto ga.
-To je dobro. -Drži ga straga.
Dobro, sad se spusti stubama.
Uskrsnuće.
Georgeovo.
Lijepo je vratiti se, znate.
-Nedostajao si nam. -I vi meni.
Mislim da ovo što radite nije čista fantastika.
Postavlja mnogo ozbiljnih pitanja
i svi se moraju pripremiti.
Jer svi umiru
i zato ovo ne mogu staviti pod fantastiku.
3415 DR. C. RICHARD JOHNSON
PSIHIJATAR 1932. -
Znate li za što sam dobar?
Dobar sam za to da me se pregazi autom.
Ja sam propalica koju zgrabite na cesti
-i bacite pod bus. -Da.
Ja sam tip kojeg prebijete.
Voliš li svoj posao?
U smislu kaskadera? Ili…
Da. S obzirom na to da si kaskader.
Rekao bih da volim…
Svijet filma.
Dobro.
I što je veći, značajniji…
I što je kreativniji, to mi se više sviđa.
Judy, popravi mu mikrofon.
Da.
Da kažemo da je imao srčani udar,
jeste li to snimali?
Bilo bi to…
Znate.
Ja bih rekao neka se baci u stolcu
jer to je onda učinkovito. Noge se dignu, znate.
-Ali najvažnije, učinite tako… -Da nitko ne strada.
Da nitko ne strada.
On nikad nije izgubio pacijenta.
Jesam.
Imao sam jedno ili dva samoubojstva.
Nisam to znala.
Zapravo, znam za nekoliko kaskadera
koji su počinili samoubojstvo.
Kad se god osjećaš suicidalno, obrati se meni.
Kako to misliš, imam problem?
Nemam problema!
I onda možeš biti nasilan koliko želiš.
-Da. -Ali prvo…
Podignuli biste ruke.
Jasno.
A zatim biste mogli… Stolac bi se mogao…
Prevrnuti? Da.
-Ili vas mogu ja prevrnuti. -Da.
To je krvavo…
-Ubojstvo u mafijaškom stilu. -Da.
Uzimamo kaskadere za slučajnu smrt.
A, da, rekli ste "slučajna".
Da.
Pokušavam shvatiti odgovara li vam to.
Ta ideja koju je vaša kći predložila.
Sjesti i gledati Dicka Johnsona…
-Da, da. -Znate…
Dobro, to sam htio čuti!
Bit će to sjajno!
-Da. -Da.
Morate se pogrbiti.
Da.
Izvrsno. Super.
Maknite se!
To sam bio ja? Boljelo je!
Jao!
Koja je najveća bol koju si iskusio?
Rekao bih… Infarkt.
-Infarkt je bolio? -Da.
-Zaista? -Da.
Nisam to znala.
Bilo je… Boljelo te srce.
Da. I sve to zajedno.
Ono što se prvo dogodilo,
kad nisam mogao udahnuti, kad sam legao,
odlazak kući, bol,
zatim odlazak na hitnu
i zastoj… Sve to zajedno.
Ne neki dio, nego sve zajedno.
-Drago mi je što si preživio. -Da.
Drago mi je zbog toga.
I koliko si još godina poživio?
Godine 1987… To je 20 godina, zar ne?
-Čak i više. -Zbilja? Sedam…
-30 godina. -Da.
Je li 30?
Poživio si još 30 godina.
Prilično dobro.
Najbolje godine mog života.
DAN PRIJE SRČANOG UDARA
DICK JOHNSON POJEO JE TRI KRIŠKE ČOKOLADNE NUGAT TORTE
Odakle mi ovo?
Vidim jednu bubu!
Evo naše muhe!
Udari je! Ubij je!
Ajme meni!
Ovo i je prvo ubojstvo.
Muha je još živa.
Bori se za život.
Pametna muha.
-Tko je ovo? -Ovo je moja baka.
Baka Walder
Baka ti je već umrla?
Već je umrla. Umrla je odavno.
-Kad sam bio… -Kad si bio beba?
Ne, umrla je kad sam bio tinejdžer.
A kad sam bio tinejdžer…
Živjela je s nama.
-Želim ovo! -Da.
Tko je još ondje?
To je vaša baka koja je umrla.
Znate kako se zvala?
Mama.
Tako sam je ja zvala.
Sjeća li se tko kako se ona zvala?
Catie Jo.
Catie Jo, tako je
Hej…
POKOJNA CATHERINE JOY JOHNSON
KREMIRANI LJUDSKI POSMRTNI OSTACI
Oduvijek sam se sramio nožnih prsta.
Oni su mi izvor sramote čitav život.
Nikamo nisam htio bos.
Oni su mami uzrokovali mnogo suza.
Kad me rodila i vidjela nožne prste,
plakala je i plakala.
Kako znaš?
Bio sam ondje!
Da.
Znamo li zapravo kako je mama pala niz ove stube?
Mislim da je možda pogrešno procijenila
i mislila je da je sišla prije nego što je sišla.
-Da. -I zakoračila u prazno.
I što je slomila?
Kuk.
-Tada je počela brutalnost. -Da.
Ali ti oprezno silaziš.
-O, da. Jako sam oprezan. -Da.
-Držim se za rukohvat. -Da.
RAJ
Možeš li jednu ruku staviti uza zid?
Onu koja je bliže zidu, čudno je okreni…
Da, to je dobro.
Dobro. Spremni?
I… Akcija!
Smješkaj se, tata!
Savršeno! Snimili smo!
-Da pustimo? -Bilo je prekrasno.
Baš si lijepo skakutao, Bruce.
Roditelji su nas odgojili u vjeri adventista sedmog dana.
Tako su i oni odgojeni.
Poput svake religije, odgovara na naša pitanja o smrti.
Adventizam obećava raj pravednicima.
Ali kaže i da nitko još nije u raju.
Mrtvi trebaju čekati u grobovima.
U nesvijesti su, u nekakvu snu.
Tek kad se Isus vrati na Zemlju za Posljednji sud
vjernici će biti uskrsnuti
i uzići na nebo da bi živjeli zauvijek.
I baci se, tata.
Kako smo ga mi prakticirali, adventizam je stroga religija.
Nema alkohola, nema plesa, nema filmova.
I trudila sam se ne prekršiti nijedno pravilo.
Ali kad sam imala 11 g.,
tata je mene i brata odveo na Mladog FrankensteinaMela Brooksa.
Bila sam užasnuta.
I svidjelo mi se.
I tati se svidjelo.
Znao je živjeti u trenutku.
"Ja imam svoj raj", rekao bi.
"Ovdje na Zemlji, sa svima vama."
-Dobro je? -Da.
Ona me ubije. Više puta.
I opet oživim.
To je kao Beskrajni dan.
-Uskrsnuli tata. -Da.
-To je baš cool. -Uskrsnuli tata.
Ali to nije lijepo umiranje.
Kad mi je rekla, pomislio sam: "O, ne!"
A kad je rekla da oživiš, pomislio sam: "O, zakon!"
To je komedija.
Učinimo to!
-To je komedija. -Nadajmo se.
Kako je tvoj otac umro?
Utopio se.
-Utopio se? -Bio je…
Kako se to dogodilo?
Pomorska nesreća.
Nije znao plivati i to je bilo to.
Imao sam oko osam godina.
Grozno je izgubiti oca u toj dobi.
-No mama je bila snažna žena. -Da.
On nas je odgojila.
Ako bi lijeva ruka promašila, desna bi nas zakačila.
Da. Njezina je mama umrla…
Kada ono?
Prošlo je sedam godina od mamine smrti.
-Da, da… -Da.
-To je bio velik gubitak. -Da.
Ali imala je Alzheimerovu. Bio je to dugi oproštaj.
-Očekivali ste to. -Da.
Izgubili smo je nekoliko godina prije nego što je zaista umrla.
-Jasno. -Da.
Svi nosimo roditelje u sebi.
Da.
Što ti nosiš od svog tate?
Ne znam. Rekao bih…
Neki kažu da stalno izgledam ozbiljno.
Ali ne znam.
Ja sam čovjek mira.
Da…
Kad ispraznite, rastavit ću je.
Mogu završiti za pet, deset minuta.
Sve ću posložiti uredno po podu.
-Sjajno. -Idemo.
-Brzo smo gotovi. -Dobro.
Sviđa mi se to.
To je prava šteta. Napuštamo sve ovo…
Ovo je sjajan ured.
Ali moramo to učiniti.
Nemojte ništa ostaviti
jer ću ja to uzeti.
Drago mi je.
Dobro. Hvala, Mike!
Doći ću ujutro rastaviti police.
-Hvala. -Bok!
IZAZOVI MLADOSTI
Ovo je dobra prilika za srčani udar.
Ne bi trebao to dizati. Mogu ja, tata…
Ne, ja sam mnogo snažniji.
Mačji kašalj.
-Imao sam sreće što sam našao ovaj ured. -Zar ne?
Predivno radno mjesto.
Ovo je govorni automat dr. Johnsona.
Dr. Johnson je u mirovini i ured mu je zatvoren.
Ako trebate psihijatra,
dr. Johnson predlaže web-stranicu vašeg osiguranja
ili nazovite njihovu službu za korisnike.
Ako imate krizu mentalnog zdravlja,
ne oklijevajte zamoliti nekoga da vas odveze do obližnje hitne pomoći.
Dr. Johnson vam želi sve najbolje
i zahvaljuje vam što ste bili njegov cijenjeni pacijent.
DR. C. RICHARD JOHNSON
Da znaju da izlazim.
Ako možete parkirati, možete i izaći.
Tako bi trebalo biti, zar ne?
Hvala!
Moj tata živi sam
i redovito ide na posao i u crkvu još otkad mi je mama umrla.
Brat i ja bili smo udaljeni tisućama kilometara.
Unatoč svemu što smo prošli s maminom Alzheimerovom,
nismo ništa primijetili dok nije bilo prekasno.
Zvali su nas njegovi prijatelji.
Zatim i tajnica.
Naručivao je previše pacijenata,
griješio u receptima…
Projurio je kroz gradilište punom brzinom
i onda nastavio do kuće, još 8 km, sa sve četiri prazne gume.
Svaki se poziv činio kao alarm
i iako smo savršeno razumjeli,
nismo mogli to opet prolaziti.
Nisi rekla da ćeš mi oduzeti auto.
Rekli smo da prodajemo auto
jer se seliš u New York.
Da, tako smo rekli.
Da. I to je sve.
Ali tko ga prodaje, kad i gdje?
Ovaj tjedan stavit ćemo ga u oglasnik.
Upravo se dovršava kod mehaničara.
Kažem ti što znam.
Ali nećeš ga dobiti natrag.
Neću ga više voziti.
Ne. Taj auto ne.
Možda neki drugi.
To su grozne vijesti?
Nisu najgore, ali dosta su loše.
Da.
Nisam otišao toliko
da ne bih mogao voziti svoj auto.
Nije zato,
nego zato što se seliš u New York.
-I ne mogu zadržati auto. -Ne.
-Znam to. -Tako je.
Ali između sad i tog dana…
Za nekoliko dana.
Dobro.
Žao mi je.
Znam da boli.
Stvar je neovisnosti.
-Da! -Da.
Bit će dobro.
Znam kako se mama osjećala
kad je otišla u dom.
Je li takav osjećaj?
-Nije tako loše. -Ne.
Nije loše, ali to je bilo loše.
Ti si svjesniji nego ona.
Da. Ali ne priznajete mi baš mnogo
to moju svjesnost.
Priznajemo. Prestani!
Ali nećemo platiti 200 dolara
da bismo unajmili garažu u New Yorku.
-To je sve. Kužim te. -Riječ je o tome.
-Kužiš me? -Kužim te.
Znate, ono što mi najviše smeta kod gubitka pamćenja
jest što povrijedim ljude
kad se ne sjećam stvari o njima.
Pogotovo nedavne stvari.
-Da. -Vidjela sam ti stan.
Sjećaš se svega o MG-ju.
Da, tako je.
Ali novija sjećanja… Ona ne ostaju.
-To je u redu. -Pa baš i nije, znaš?
Ne želiš povrijediti nikoga.
-Tata! -Da?
Znaš što radimo ovdje?
Radite čokoladnu nugat tortu.
A zašto bismo je radile?
Da me ubijete.
Tata, ti si na srcu operirao oba zaliska?
Ne, ne zaliske. Arterije.
-Premosnica? -Da.
Dvostruka premosnica, da.
-Premosnica koronarne arterije. -Tako je.
Žališ li zbog te torte, Joanna?
Znaš, osjećam krivnju sve ove godine.
Vrijeme je da prestaneš.
-Dobro? -Da.
Dobro. Napravim ovo, a onda ovo.
Pogledajte ovo.
Oprošteno ti je sve što mi se dogodi nakon današnjeg dana.
U SJEĆANJE NA JOANNE REINER TUCKER
1937. - 2018.
Jedi bar jedan po jedan zalogaj.
O, gle maminu Knjigu sjećanja.
KNJIGA SJEĆANJA
Bavila se sjećanjima.
Kad sam joj se udvarao, bila je sva u tome.
Što je paradoks, nije li?
Da.
Misliš da je tada trebala te knjige?
Ne znam.
Možda je znala da će biti…
-Da. -Bolesna, znaš?
-Da. -Za Alzheimerovu.
Bila je tako dobra na nastavi
da ju je instruktor tražio da radi za njega.
-Zbilja? -Da.
Kad sam joj se udvarao, bavila se time.
Imala je dobro pamćenje.
Ne znam je li imala ili ne.
Smišljala je kratice za stvari
da bi ih zapamtila, kao, aligator sjedi i jede sladoled
na vrhu ljestava, znaš…
-Tako je radila. -Da, vizualne…
Vizualne podsjetnike koji su bili neobični…
-Da. -I tako ih zapamtiš.
Da.
Podučavala te tomu.
O, da. To je bilo baš cool.
Da…
Dobro, idemo…
Jedan, dva…
Može tako?
Vidim sat kako cijelo vrijeme radi.
Taj sat cijelo vrijeme radi?
Dobro.
Ti se prezivaš Johnson?
Prezivam se Johnson. Kako se zovem?
Pomoći ću ti.
Ja sam ti kći.
Znaš.
Kirsten je. Ja sam Kirsten.
Znala sam to. A tu je i C. Richard Johnson?
Da.
Ista obitelj?
Posve ista obitelj.
To si dobro rekla.
Idemo dolje?
Hoćemo?
Drži oči otvorene.
Snimam dokumentarce gotovo 30 godina.
A ovo su gotovo sve snimke od mame.
Nemam nijedan kadar tople i genijalne osobe kakva je nekad bila.
Kad je mama bila…
Kad se jedva micala i to,
htjeli smo je iseliti iz kuće, sjećaš se?
Došla je ovamo, sjela u stolac
i rekla: "Ovo je naša kuća."
A ja sam rekla: "Ne moramo te preseliti."
A ona je rekla…
Sjedila je oko minutu i počela pjevati Que Sera Sera.
-Jako dobro. -Da.
Bila je čvrsta.
Teško je to.
A sad ispočetka doživljavamo nešto slično.
Da.
Da, to je zastrašujuće.
Da.
Žao mi je.
Da.
I meni.
Ali sjećam se kad je rekla: "Ovo je naša kuća."
-Da. -Da.
Naša kuća.
-Nije htjela otići. -Ne.
Ali kad je došla, mislim da je…
Ne, mislila je: "Idemo odavde!"
-"Idemo odavde." -Nije joj se svidjelo ondje.
Jadnica.
Ovo možeš ubaciti u film.
-Pa… -Znam, nije baš dobro.
Ovako… Stopala će ti se pretvoriti
u stopala s prstima.
S prstenom?
S prstima.
Bit će stopala s prstima.
Kako?
Snimit ćemo ti prava stopala,
a zatim će neka druga osoba…
Stavit ćemo ti zlatnu tkaninu preko stopala
i tuđa bosa stopala bit će ondje.
Da. Jer jednom si mi rekao da je to…
Kad bi išta poželio, da bi poželio to.
To sam rekao?
To me iznenadilo.
Mislila sam da ćeš poželjeti mir.
-Možda… -Poželio bih da mama ne umre.
To bi bila tvoja želja?
Da, shvaćam.
I ja bih to poželjela.
Gle ti ovo!
Kakav nered!
Eno mame na vrhu ormara!
-To je ona? -Da, eno je gore!
Tko ju je stavio gore?
Ne znam!
Sigurno Kirk.
A da se predomislimo?
I ostanemo ovdje, što kažeš na to?
I ja mislim tako.
-Ovo je sjajna kuća. -Jest, zar ne?
Ludilo je napustiti je.
Ali problem je…
Ako ne odem, neću ti moći biti blizu.
-Da. -Da.
-To je tako. -Da.
Mijenjao bih ovu kuću bilo kad, samo da budem s tobom.
U to nema sumnje.
-O tome i ne razmišljam. -Da.
I ja tako mislim.
Tata, pogodi što dolazi.
Izvrsno!
-Hvala. -Molim.
-To je prava stvar, zar ne? -Da!
Carl, hvala. Najbolji si!
Da, hvala, Carl.
To je prilično dobro.
Predivno je.
Da. Izgleda jako sretno ovdje.
Zbog svih ovih stvari
bit će ti teško riješiti me se.
Koliko te god pokušavam ubiti,
ne želim te se riješiti.
Ne vjerujem.
Ali ja sam vjernik.
-I jesi. -Pravi sam vjernik.
Dobro si to prikazala.
DICK JOHNSON PRESELIO SE KA KIRSTEN U NJEZIN DVOSOBNI STAN
PREKOPUTA DVOJICE TATA NJEZINE DJECE.
STAN 6D DJECA I TATE
Izgledate super.
Znaš što? Izgleda kao…
Baš cool.
STAN 6E
DICK, KIRSTEN I DJECA I ZAJEDNIČKI DORUČAK
Rekli su da žele da dođemo do njih…
A, da, stvarno!
Nazdravimo za Forrest Vu.
Živjeli!
Zar je umro?
Ne! Rodila se!
Ona!
Ona se rodila. Viva, živjela!
Danas je škola?
Naravno. Svi idemo.
Hajde, ljudi. Idemo! Tata, ideš?
Nedostaje nam…
Nedostaje netko.
Znam. Sad će.
-Gdje je moj novčanik? -Ne trebaš ga.
Jedan.
Dva.
-Gdje mi je novčanik? -Unutra.
-Da odem po njega? -Ne treba.
Ionako ne idemo u kupovinu.
Dobro.
Lijepo. Lijepo si to obavio.
Auto je ovdje.
Pazite kamo idete!
Pazite na bicikle? Možete paziti i za mene?
Dobro…
Idem natrag, idem po tatu. Odmah se vraćam.
Pazi na bicikle.
Klasika.
Jer mornar sam Popaj ja
A kuća mi je kanta
Najbolje za mene Su krivonoge žene
Jer mornar sam Popaj ja
Moraš iskočiti, Felix.
Ugodan dan, djeco!
Uspjela si!
Zbilja ni za čim ne žalim.
Da.
Sve je balansiranje.
Jesi li ikad…
Jesi li zamišljao što ćeš raditi u ovom periodu?
Ne bih rekao.
-Nisi ni razmišljao o tome. -Ne.
Ni o budućnosti.
Volim živjeti u sadašnjem trenutku.
Spustit ću prozore.
Pokušat ću shvatiti
što to buči otraga.
Riješeno!
Dobro. Ne mogu…
Mislim da smo snimili vozikanje po cesti.
Dobro.
Malo ćemo testirati pamćenje.
Dat ću vam pet riječi, a vi ih zapamtite. Spremni?
Lice, baršun, crkva, tratinčica i crvena.
Možete ih ponoviti?
Lice.
Baršun.
Crvena.
I još… Ne znam.
Ponovit ću ih.
Dobro.
Lice, baršun, crkva, tratinčica i crvena.
Lice, baršun, tratinčica i crvena.
Dobro.
Kad bih vam rekla da su banana i naranča jednake
jer su obje voće,
kako su vlak i bicikl jednaki?
Oni su prijevozna sredstva.
Izvrsno.
Sjećate se riječi otprije?
Jedna je bila boja.
Sjećate se ikoje od njih?
Jedna je bila dio tijela.
-Lice. -Dobro.
Rezultat mu je bio 22 2017. g.,
sad je 19.
Raspadam se.
Mislite da vam je pamćenje jednako?
-Bolje je! -Bolje nego što je bilo?
Vjerojatno je jednako.
-Dobro. -Ne bih rekao da je lošije.
Pitat ćemo i vašu kćer
za neke informacije.
Da, može.
Mislite da mu se sjećanje mijenja?
Da, znate…
Pokušavala sam smisliti što reći,
ali sam mislila na ono što dolazi.
Njegovi trenuci zaborava bit će sve češći.
Stalno će postavljati ista pitanja.
Pogled će mu postati udaljen.
I njegova će osobnost početi kopnjeti.
I neće moći pratiti što govorim
pa ga neću moći tražiti nikakav savjet.
A cijelo ćemo se vrijeme nositi s tim.
Zvuk!
Pogledaj mene kad počneš hodati.
Četvrti pokušaj.
Možeš?
Tata, počni hodati.
Samo hodaj prema meni.
Brzina je izvrsna, fantastično.
Samo hodaj.
Pazi ovdje jer je neravno.
Oprezno.
-Ide ti sjajno! -2,5 metra.
Tata, pazi kamo staješ. Jake…
Dolje.
Dobro…
Tri, dva, jedan, padni!
O, ne, to sam ja!
Kako boli!
Jadnik je pao umjesto mene.
I to je sve…
Iscrpit će vas.
Uplašila sam se.
Jesi li dobro uhvatila zvuk?
-Jesam. -Je li bilo…
Kirsten ima mikrofon. Iako sam bila daleko…
-Da, da. -Čula sam.
I uplašim se svaki put.
-Jer vidim crvenu jaknu kako pada… -Da, da!
-Mislim da ste vi. -I jesam!
To ste vi nekoć.
No ipak se uznemirim.
Hvala.
Loma Linda u Kaliforniji dom je jednoj
od najvećih skupina adventista sedmog dana.
A i Dickovoj simpatiji s koledža.
-Da odem do vrata i pozvonim? -Da.
Je li tko doma?
Da. Pokušaj.
Dobro, evo ga…
Mislim da nema nikoga.
Kako si?
Jesi li to ti, Lolita?
Lijepo je vidjeti te!
Izgledaš isto!
Ni ti se nisi promijenila.
Uvijek bih te prepoznao.
Dogovorimo se da se nikad nećemo promijeniti.
Može.
-Uvijek ćemo izgledati isto. -Izvrsno!
Uđite!
Hvala.
Malo ljudi ima dugu prošlost kao mi.
-Ne. -I našli smo se…
-I nastavili gdje smo stali. -Tako je.
Najbolja si.
Ja krivim to što je stalno radio s formaldehidom.
-Jako snažan otrov. -Bio je patolog, zar ne?
-U svakom smislu te riječi. -Da.
Rekao mi je da, kad ide u mrtvačnicu
i vidi sve te stolove s tijelima,
osjeti kako ga uzbuđenje obuzme.
I rekao je: "Sve su to misteriji…"
-Da. -"I ja sam jedini
-koji ih može shvatiti." -Da.
Pomislila sam, malo uzbuđenje, slobodno si ga uzmi!
Mene izostavi iz toga!
Je li vam to promijenilo odnos prema smrti,
to što ste bili s patologom?
Gledate li drukčije na smrt?
Pa… Ne znam. Vjerojatno malo da, ali…
To je neminovno.
-I to je dio svih nas. -Da.
Jeste li još vjernica? Idete li u crkvu?
-Što mislite o svemu tome? -Svakako sam vjernica.
Ne brinem se zbog toga.
U Bibliji piše da će ljudi uskrsnuti
i meni je to dovoljno.
-Ne brinu vas detalji. -Ne.
Odjeća je lijepa,
ali bila bi ljepša bez nje.
Ne znaš kako se sve objesilo!
Naravno da znam.
Znaš, bore udvostručuju površinu kože.
O, da!
S borama se poboljšava!
Ti ih nemaš mnogo.
-Trebaš ih dobiti. -Trebam ih.
-Trebam ih, da. -Da.
LISABON
Izgleda dobro!
Probudi se. Vrijeme je za polazak!
Težak je.
O, Bože! Djede!
Hej!
Probudi se ili ću ti skinuti hlače!
OKO GODINU DANA POSLIJE
Ne trebam toliku pozornost.
Ne znam kako se to dogodilo.
Ali plaćaju nas za to pa…
-Zaista? -Da.
Ali ne plaćaju mene, ne?
Ne.
Zašto si počela snimati dokumentarce?
Zašto nisi ostala u fikciji, gdje je lova?
Stvarni je život često mnogo fascinantniji
od nečega izmišljenoga.
Znači, plaćaju ti za stvaranje pustolovina.
Tako je.
Sjećaš se kad je tvoja mama došla?
Postala je senilna i živjela s nama.
-Kod Bozarta? -Gdje si ti živjela?
Bila sam ondje.
A, da.
-Da, da. -Bila si dijete.
-Tako je. -Sjećam se.
A sad oživljavaš prošlost.
Da, naša prošlost… Naša se prošlost ponavlja.
Čega se sjećaš iz tog vremena sa svojom bakom?
S bakom? Sjećam se…
Uvijek smo htjeli da radi…
Ili kolač s kremom od kokosa ili s kremom od čokolade.
-A stalno je radila. -Od kokosa.
Htjeli smo od kokosa,
a uvijek je radila od banane.
I bili bismo jako razočarani.
Sladoled od čokolade.
Fino.
Jako fino.
Život je lijep.
Koma. Promašio si stan, tata.
-Promašio sam stan? -Da.
-Ovo je stan? -Da.
-S vučjom glavom? -Da.
Tako je. Ovo je pravi stan.
Sad je pitanje znaš li u kojoj sobi živiš.
-Znam. -Gdje živiš?
-U ovoj ovdje sobi. -Bravo.
-Smijem li sjesti? -Da.
Želiš da ovo…
Ne, ostavi. Hvala.
Sjest ću.
Ovo je prekrasno. Baš jest.
Jesi li umoran?
Umoran? Stopala su mi poput blokova cementa.
Ne primjećujem baš veliki problem sa svojim pamćenjem.
To je očitije ljudima oko mene nego meni.
Ali proživljavaš brigu da ćeš biti teret.
Da.
Što ti to znači?
Ništa više nego što sama riječ kaže.
Znaš, ja… Kao da…
Živim s tobom sad, i…
Tebi bi moglo biti gore, znaš?
Morat ćeš se brinuti o meni više nego što misliš.
Ali meni se sviđa živjeti s tobom pa me to ne zabrinjava previše.
Neki ljudi misle:
"Ako postane gore, ne želim živjeti."
Ne, ja previše volim život za to.
Znači, htio bi živjeti u stanju
u kojem je mama bila, da ne možeš komunicirati?
Mislim da da.
Ali imaš moje dopuštenje da me eutanaziraš.
U kojem trenutku imam dopuštenje za to?
Pa… Obavijesti me prije nego što to učiniš.
Hej, frende, želiš kavu?
Ne. Radije bih pivo.
Krvarim!
Ne, iskrvarit ću nasmrt!
Umirem.
(30 ILI 40 MINUTA PRIJE)
Ovo ću vam staviti na vrat.
Odavde će izaći krv.
Ovo će ići ovamo,
a sve ovo ide dolje
-ispod vaše odjeće. -Ovdje dolje.
Zatim ću pritisnuti i krv će početi šikljati van.
Odakle vam krv?
-Odavde. -Iz trgovine rekvizitima.
Ne od vas.
To je moja krv?
-Ne. Ne bismo to nikad učinili na filmu. -Ne, nikad.
Mislio sam da ste mi objasnili.
Ne, ovo je lažno. Umjetna krv.
-To je umjetna krv. -Sad mi je laknulo.
Da!
Mislio sam da govorite…
-O transfuziji? -O mojoj krvi.
-Ne žele tvoju. -Dobro.
Volim svoju krv.
-Slobodno je svu zadrži. -Dobro.
Nećemo proliti ni kap tvoje krvi.
Izvrsno, jako dobro.
Nemaš problema s tim?
-Nemam. -Hvala. Izvrsno.
Ja bih predložila
-da kažemo "umjetna krv". -Umjetna krv.
Koristimo samo izraz "umjetna krv".
-Da. -Tako ćemo to riješiti.
Ako me opet zatrebate, držite se je…
-Može. -…u dobroj ste formi.
Tata mi je rekao da je, kad se zaljubio u mamu,
sumnjao da će ga netko izniman poput nje ikad prihvatiti.
Osjećao je veliku sramotu zbog čudnih stopala
i nije ih nikomu htio pokazati.
Ali zatim je saznao za njezinu tugu.
Na dan njezine mature, pijani vozač zabio se u njihov auto
i ubio njezinu majku
koja se vozila pokraj nje na suvozačkome mjestu.
Moja mama bila je vizualna osoba.
Fotografirala je cvijeće i okoliš.
Ona i ja voljele smo narančastu boju.
Ali kad pomislim na taj trenutak,
kad je vidjela voljenu majku mrtvu pokraj sebe,
mislim da napokon mogu razumjeti
zašto je željela zauvijek se maknuti od stvari koje je bilo teško gledati.
Bilo bi divno kad bi nam ljubav davala samo prelijepo.
Ali ljubav zahtijeva da se suočimo sa strahom od gubitka.
Da, kad postane gadno, privinemo bliže jedni druge.
A kad možemo, buntovnički slavimo kratke trenutke radosti.
PLESANJE ZABRANJENO
Ovo je gore od mog infarkta.
-Zbilja? Strašnije? -Da.
Mnogo gore. Mnogo neugodnije. Mnogo bolnije.
-Što te boljelo? -Da.
-Mokro je i hladno, to nije zabavno. -Da.
Moramo stati.
Drago mi je da je krv dobra, zar ne?
-Totalno. -Inače bih pomislila: "Što se događa?"
Pa…
Možda desetero različitih ljudi?
Desetero ljudi?
U posljednjih 30 godina.
-Otkad sam ovdje u New Yorku. -Da.
Čuvali ste…
Imam iskustva s raznim pacijentima koji boluju od raka.
Paranoja. Moždani udari.
-Ja to mogu uzeti. -Hvala.
Hvala. Oprostite što prekidam.
Ne prekidaš, tata.
Razgovaramo o…
Razgovaramo o tome koliko Marta zna o…
O tome što ljudi prolaze na kraju života.
-Da. -Da.
Kaže da je pomagala desetorici različitih ljudi.
-Ajme! -Da.
A sad ih je 11.
I poznajem obitelji i…
Da.
Svatko je drukčiji.
U neku ruku, kao da ste psihijatrica.
Tako je. To je profesija vezana uz mentalno zdravlje.
Njega bolesnika takva je profesija, zar ne?
Da.
Oboje ste se susretali s paranojom, shizofrenijom,
psihotičnim ponašanjem, ljudima koji su izgubili razum.
Iz mog iskustva, ako prihvatite stvari,
život je mnogo lakši.
Mnogo lakši. A opiranje nečemu što…
-Da. -Opiranje ga neće vratiti.
-Ne. Ne možete kontrolirati toliko stvari. -Da.
Pogotovo ne možete kontrolirati bolest…
-Uvjete… -To sigurno.
-Ne možete kontrolirati smrt. -A ni ljude.
Samo… Morate prihvatiti.
-Nositi se s tim. -Da.
Sjećam se, radila sam u New Jerseyju… Spasila sam život nekoliko puta
čovjeku koji je imao infarkt.
Nakon toga, sjećam se da mi je dao 20 dolara.
Kao napojnicu.
"To mi mnogo znači. Spasila si mi život."
Bok.
Vidimo se sutra.
Sviđa mi se zeko.
Super.
Svi trebamo zeku uza se u ovakvim trenucima.
Da.
Čini se kao da sve više i više spava, zar ne?
Što?
Trebala bih te prestati gnjaviti kamerom.
Ne, u redu je. Ne smeta mi.
Ne smatram to gnjavažom.
Činjenica da je voljan nastaviti je sjajna.
-To je izvrsno, ne? -Da.
Radi to za vas.
-Da. -S ljubavlju.
Radi to za mene s ljubavlju.
Ali moram biti oprezna…
Znate, da ne prijeđem granicu onog što je njemu ugodno.
Ali sad je teško znati što je to.
Da, on je sretan. Smije se, ma što bilo.
-Tako je. -Zar ne?
I prihvatio je… Hoću reći, jako je pametan.
-Ali pamćenje… Što ćete? -Da.
-Nije li ovo divno? -Prilično.
Zatvori vrata na izlasku
jer je svjetlo i ne mogu zaspati.
Dobro. Ali sad je dan pa…
Znaš da si se noćas probudio usred noći?
Nekoliko puta.
I tražio si pacijenta.
Što sam tražio?
Mislio si da je boravak čekaonica.
Zbilja?
-A ovo da je tvoj ured. -Tko bi rekao?
I stalno si provjeravao čeka li pacijent ondje.
Sjećaš li se?
-Ne. -Da.
-Baš zanimljivo. -Da.
I bio si posve odjeven.
Bila su tri sata ujutro,
odjenuo si se i izašao tražiti pacijenta.
Jesam li se odjenuo?
-Pa, spavao si u krevetu… -Da.
A zatim si se odjenuo i došao tražiti pacijenta.
-Odjenuo sam se da bih izašao? -Da.
Sigurno sam mislio da je netko ondje.
Ja sam bila.
I djeca su bila.
-Ali bili ste u krevetu. -Da, spavali smo.
Spavali ste. Ne smiješ mi dati da se izvučem.
Kako da te spriječim?
Probudi me. Vrati me u krevet.
-I poslala sam te. -Jesam li otišao?
A zatim si opet došao.
-Vratio si se tri puta. -Zbilja?
Da. Jer si bio zbilja uvjeren
-da je ondje pacijent. -Tko bi rekao?
-Što možemo učiniti? -Ne znam.
Pokušaj biti malo odlučnija, probudi me
i reci mi: "Više se ne baviš psihijatrijom,
ovo nije tvoj ured, ovdje živiš i spavaš
i vrati se u krevet.
Gnjaviš mene i djecu."
Čini mi se da imate gomilu slatkiša.
Mogu zamisliti…
Dođi, daj da vidim.
Koliko imaš?
Prelazimo ulicu!
"KIRSTEN, GDJE SI?"
Možemo li prijeći ulicu?
-Želite još slatkiša ondje? -Da.
Moramo po djeda i Marca odvesti doma.
Gdje vam je tata?
U tvom stanu.
Nadam se.
Čekajte…
Gdje su? Ondje? Sigurno.
-Vidiš li ih? -Dobro.
"ŽELIŠ LI SLATKIŠA?"
"JE LI OVO DIO FILMA?"
Ovako je bilo…
Moraš doći do auta, dođi s ove strane.
Pazi na promet.
Bio si u kući jednog od dječaka
i posjeli smo te pred televizor.
-Jer si bio umoran. -Jasno.
-A mi smo izašli i vratili se. -Da.
Ostavili ste me u praznoj kući?
Ne, ostavili smo te da gledaš televiziju.
Bilo je drukčije. Bilo je…
To je mjesto bilo nepoznato.
-Ondje nisam bio prije. -Da.
Svejedno, našla si me i zahvalan sam ti
i hvala ti što si me našla.
-I spasila. -Nismo te izgubili.
-Nadam se da niste. -Da.
Ali mogao sam se i izgubiti.
Je li ti bilo…
Da se nisi vratila…
Nemam pojma što bih.
O, dušo… Otac ti je u rasulu.
Sretna Noć vještica!
-Drago mi je da si me našla. -I nama.
Izradili smo ovaj set zamišljajući kako se tata osjećao sam.
Ali bila sam nervozna zbog toga.
Rijetko je još sav svoj.
Neku sam ga večer spriječila da izađe iz stana u 3 h.
Mislio je da mora na vlak.
Da je na tajnoj misiji.
Ali kad sam došla da ga odvedem,
vidjela sam trenutak jasnoće.
I oboje smo znali o čemu je riječ.
O onome kako je bilo s mamom.
Da ću ga morati ostaviti negdje. Jednog dana. Nekako.
Rastegnut ću elastiku…
-Da. -Savršeno!
-Pravi si borac. -Da, da!
Sad lezi i odspavaj.
-Dobro. -Da. Stavi noge gore.
-To mogu. -Da.
Prema adventistima, nakon globalne apokalipse, Isus će se vratiti na Zemlju
da uskrsne svoje sljedbenike, pravedne,
i povede ih sa sobom u Raj za cijelu vječnost.
Suočeni sa smrću, postoji nada da će sve biti dobro.
Ali adventizam priznaje,
što prije nisam shvaćala, da je ono najgore,
najveći strah, izostavljeno.
Tata, znaš da večeras idem u Izrael?
Nisam to znao.
-Nisi znao? -Ne!
Mislila sam da si zapamtio.
Ne, nisam.
Je li ti teško kad me nema?
Da, teško je. Pa, ne zapravo.
-Znaš… Nedostaješ mi. -Da.
Nedostaješ mi.
Trebam li nešto učiniti dok te nema?
Kako želiš da se ponašam?
Ponašaš se sjajno.
Ne moram ti ja reći to.
-Bit ćeš dobro. -Zato si ti ovdje.
Kad si ovdje, ponašam se sjajno.
Što radiš dok me nema?
To želim da mi kažeš.
Ne znam što da radim bez tebe.
-Čuvaj se, dobro? -Hoću.
Imaš mlađeg brata za kojeg se moraš brinuti.
-Ti si mi mlađi brat? -Jesam.
Koji je dementan, znaš?
Baš slatko da si mi brat. Ti si moj mlađi brat.
Da, mlađi brat.
Više ti nisam otac, sad sam ti mlađi brat.
A što on radi?
Šlepa se za tobom. Smeta ti.
Mlađa braća ne smetaju.
Smetaju.
-Mlađa su braća zabavna. -Da? Dobro.
Volim te.
Oči su ti zasuzile.
-Da? -Jesu li to prave suze
ili su ti oči samo takve?
Suze su prave.
Teško mi je to priznati.
Zbog radosti. Ljubavi.
To je sjajno.
Ono što trebate učiniti…
Prvo trebate napuniti
svoje kalupe čokoladom.
-Što kažeš na to, Felix? -Je li ovako dobro?
Jako sam uzbuđena
što vi pečete djedu tortu za 86. rođendan.
Za sjećanje.
-To je zakon. -Zar ne?
Baš cool.
-Nema gledanja! -Nema gledanja!
-Je li vidio? -Namjestite mi televizor?
Nije vidio.
Jesi li vidio?
-Što sam vidio? -Vidio si?
Nekakvu tortu.
Ali, srećom… Zaboravit će, zar ne?
Mislim da da. Neće se sjećati da radimo tortu.
Nema gledanja!
Dobro. Može li mi netko namjestiti televizor?
-Mogu ja. -Evo me.
-Hvala. -Stavit ću Kirka.
Nalazimo lišće ispod i iznad granice K-T,
ali lišće je drukčije.
Nisu izumrli samo dinosauri
nego su i mnoge biljke izumrle.
Uz malo hrane, dinosauri, mozasauri
i gotovo 75 % poznatih vrsta izumrlo je.
Možeš li? Drži je, teška je.
Sretan rođendan ti
Ajme!
Sretan rođendan, C. Richard Johnson
Ajme!
Sretan rođendan ti
Najljepša torta ikad
A tu je još jedna!
-Možeš popraviti osmicu? -Mogu.
-Gle ti to! 86? -Da, 86.
-Trebalo bi biti 88, zar ne? -Ne.
Zaželi nešto.
To!
Bravo!
To!
-Želim je zarezati! -Mogu li i ja? Želim i ja!
Svi će moći rezati tortu.
Jedan po jedan.
-Prvo pusti sestru. -Čekaj.
Ostavite neke kriške ljudima… Da.
-Zato smo toliko rezali. -Tako se to radi!
Moj red!
Lijepo!
Bravo! Ovo je najbolja čokoladna torta koju sam ikad jeo.
A jeo sam ih mnogo.
-Istina. -Kladim se da jesi.
Ova je najbolja.
Djeco, što vi mislite?
Tko je ispekao tortu?
Što misliš?
Jesi li je pojeo?
-Jesi li pojeo? -Da.
23. 6. 2019.
Ovdje 6-1-1, obavijest.
86-godišnji muškarac, doživio je srčani zastoj.
Pacijent ima ventrikularnu fibrilaciju,
reanimacija u tijeku, stižemo za šest minuta.
-Hvala. -Reanimacija.
Provjerit ćemo puls i ritam.
Nema problema.
Analiziram.
Još je fibrilacija Stani, defibrilirat ćemo.
Defibrilacija.
Još stoji. Sekundu, punim.
-Odmaknite se. -Čisto?
Defibrilacija.
-Kreni! Nastavljamo reanimaciju. -Jasno.
Analiza.
Vozi, Jimmy.
Tri, četiri, pet, šest, sedam.
Gospođo, sjednite ondje
i vežite se, radi sigurnosti.
Objasnit ću u hodu.
Pet, šest, sedam, osam.
Još je fibrilacija. Defibrilirat ćemo.
Zar mu je srce opet stalo?
Ne, i dalje stoji. Punim!
Odmaknite se!
Jedan, dva, tri, četiri, pet, šest, sedam…
Jednog sam dana išla na posao i na putu do posla
svjedočila sam samoubojstvu žene
koja je skočila s mosta dva metra ispred mene.
Kad sam došla na posao,
poslala sam e-mail…
…Dicku. Sadržavao je samo jednu riječ.
U predmetu je pisalo: "Upomoć".
I odmah me nazvao.
Njegova sposobnost za prepoznavanje boli i gubitka
te za nalaženje najboljeg put kroz to, to je bilo nešto nevjerojatno.
On me prvi nazvao kad mi je suprug umro.
I slomilo mi se srce kad sam ga vidjela nekoliko dana poslije,
kad me čvrsto zagrlio,
a zatim me pet minuta poslije pitao kako mi je suprug.
I tada sam shvatila, to je isto gubitak, ali drukčiji.
Gubitak pamćenja.
Ali znam jedno, dok me god pamćenje bude služilo,
sjećanje na njega bit će u meni.
Hvala.
Dick je volio prisustvovati mnogim našim zabavama.
Volio je moju tradiciju da završavam zabavu u sretnom raspoloženju.
Oko 22 h pozvonio bih zvoncem da privučem pozornost
i glasnim glasom najavio:
"Jeli ste moju hranu i popili mi sve vino.
Rekli ste sve vrijedno slušanja, sad je vrijeme da odete doma."
Prije odlaska odsvirao bih pjesmu "Odlazak" na svom rogu.
Ajme, moram izdržati ovo.
Dick mi je prišao i rekao: "Ray…
ako me nadživiš,
želim da odsviraš 'Odlazak'…" O, Bože…
"Želim da odsviraš 'Odlazak' na mom sprovodu."
Svaku subotu svog djetinjstva provela sam u ovoj crkvi.
Mamin sprovod bio je ovdje.
I malo prije nego što smo preselili tatu u New York,
prije malo više od tri godine,
naša obitelj, prijatelji, naša zajednica,
svi su se okupili velikodušno i s ljubavlju
da snimimo ovaj oproštaj od tate.
Iako su znali da je još živ.
Danas nije sretan dan. Obećao sam mu da ću odsvirati…
Mišići usta su mi slabi, dah mi je plitak, ali, Dick,
pokušat ću. Održat ću obećanje.
On misli da je ovo pravo.
Vidimo se, Dick.
Jesi li spreman, tata?
Bili smo jako zadovoljni tog dana.
Mislili smo da možemo zaustaviti ovo.
Da smo našli način da zadržimo.
Ili da smo gotovo našli način.
Što reći kad izgubiš najboljeg prijatelja?
Ili majku?
Ili najboljeg prijatelja i oca?
Samo znam da je Dick Johnson mrtav.
Mogu reći samo da je Dick Johnson mrtav.
A sve što želim reći jest: "Živio Dick Johnson."
Hvala.
U GLAVNOJ ULOZI DICK JOHNSON, 1932. -