Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‏- סרט תיעודי מקורי של NETFLIX -
‏פליקס, אני לא יכולה להרים אותך מספיק.
‏זה היה גבוה כל כך שעמדתי למות.
‏עמדת למות? אלוהים.
‏זה די מפחיד. ‏מה גרם לך לחשוב שאתה עומד למות?
‏הייתי גבוה מדי. אני אוהב על זה.
‏אהבת את זה, אה?
‏אם אתה אוהב למות.
‏הי. אווה!
‏הי. ‏-עזור לי לקום. פליקס? עזור לי.
‏כן. נכון.
‏טוב, הנה זה בא.
‏מוכן לעוף גבוה?
‏אבא, היזהר. אבא, היזהר,
‏כי הקש ממש חלקלק.
‏מה?
‏הקש חלקלק, היזהר.
‏כן, אני נזהר.
‏טוב. מבטיח?
‏תורך.
‏את כזו ילדה גדולה וכבדה.
‏אני אעשה את זה לפנייך, אז...
‏תגידי מתי.
‏אבא, אתה בסדר? ‏-צילמת את זה, אימא?
‏צילמתי. ‏-נפלא.
‏תמיד רציתי להשתתף בסרט.
‏איך אקום?
‏זו הייתה נפילה טובה.
‏אני תקוע. קדימה, סטיב, פליקס.
‏אתה צריך עזרה. סטיב?
‏אל תקום, אבא.
‏אל תזוז.
‏אוי, זה... אני...
‏זה כאב? אתה בסדר? ‏-אני בסדר.
‏רק המחשבה שיום אחד ‏אני עלולה לאבד את האדם הזה
‏קשה מנשוא.
‏הוא אבא שלי.
‏הוא אדם כה פתוח ומקבל.
‏זה האבא שאתה רוצה שיהיה לך.
‏וזה האבא שיש לי. שתמיד היה לי, כל חיי.
‏אבל עכשיו זה מרחף מעלינו.
‏תחילת היעלמותו.
‏ואנחנו לא מקבלים את זה.
‏הוא פסיכיאטר.
‏אני צלמת.
‏הצעתי שנצלם סרט על גסיסתו.
‏הוא הסכים.
‏היי!
‏- סיאטל -
‏- (לפני כמה שנים) -
‏בסדר.
‏אז נביא שרפרף.
‏זהו זה.
‏וואו, זה די צר.
‏זה די צר, נכון?
‏כן. כמה זה עלה לך?
‏מורין, כמה זה עלה לנו?
‏שש מאות, שישים ושישה דולר.
‏אני יכול לעשות כך. ‏-תיכנס פנימה.
‏כן. ‏-בסדר.
‏אני עלול לא אצא. ‏-אעזור.
‏זה קטלני.
‏זה נראה לא רע.
‏נוח לך שם?
‏לאף אחד לא אכפת מנוחות עכשיו.
‏לך אכפת.
‏לילה טוב, עולם מתוק.
‏קימי, לדעתי הוא נראה ממש מת.
‏ריי, בוא תראה את מנח הידיים.
‏ככה.
‏ואז...
‏זה ממש מוזר לראות חבר בארון.
‏זה... לא טוב לי.
‏אבל זה סרט,
‏ואני מזכיר לעצמי שזה סרט,
‏ובסרטים רואים הרבה דברים מוזרים שלא קרו.
‏הוא עדיין נושם.
‏ככה זה פחות קשה.
‏זה הטריק, נכון?
‏עכשיו הוא ישן.
‏אחת, שתיים, שלוש. ‏-דחוף עם הרגליים.
‏יפה. ‏-הנה.
‏זה טוב. ‏-תתמכו בו מאחור.
‏עכשיו אתה יכול לרדת בסולם.
‏תחיית המתים.
‏בחיי.
‏היי, נחמד לחזור, אתם יודעים.
‏התגעגענו אליך. ‏-התגעגעתי אליכם.
‏אני חושב שמה שאת עושה ‏הוא לא פנטזיה מוחלטת.
‏במובן מסוים, הוא מעלה חקר רציני רב,
‏וכולם צריכים להתכונן.
‏כי כולם ימותו,
‏ובמובן הזה אני לא מתייק את זה כפנטזיה.
‏- ד"ר ס' ריצ'רד ג'ונסון -
‏- פסיכיאטר ‏נולד ב-1932 -
‏יודעים במה אני טוב?
‏בדריסה של מכונית.
‏אני הבטלן שאתה תופס ברחוב
‏וזורק לפני האוטובוס. ‏-כן.
‏אני הבחור שמתעללים בו כהוגן.
‏אתה אוהב את מה שאתה עושה?
‏מבחינת פעלולים? או...
‏כן. להיות איש פעלולים.
‏הייתי אומר שאני אוהב...
‏את עולם הקולנוע.
‏בסדר.
‏וככל שהוא גדול ומפואר יותר...
‏ויצירתי יותר, כך אני אוהב אותו יותר.
‏אפשר לסדר לו את המיקרופון?
‏כן.
‏אז, נגיד שהוא עבר התקף לב,
‏עשית דבר כזה בעבר?
‏זה יהיה...
‏אתם יודעים.
‏הייתי גורם לו ליפול עם הכיסא,
‏כי זה יהיה משכנע. הרגליים יתרוממו, מבינים?
‏אבל הכי חשוב, שזה יעשה כך שאיש לא... ‏-שאיש לא ייפגע.
‏שאיש לא ייפגע.
‏אבא הוא כזה. מעולם לא איבד מטופל.
‏איבדתי.
‏אני חושב שהיו לי התאבדות או שתיים.
‏לא ידעתי.
‏למעשה, היו לא מעט אנשי פעלולים
‏שהתאבדו.
‏כן. אם תרגיש נטיות אובדניות, דבר איתי.
‏מה זאת אומרת, יש לי בעיה?
‏אין לי בעיות!
‏ואז... וזה יכול להיות אלים ככל שתרצה.
‏כן. ‏-אבל קודם,
‏תרים ידיים באופן טבעי.
‏בטח.
‏ואז יהיה נחמד אם תוכל... הכיסא שלך...
‏יתהפך? כן.
‏כן, או שאוכל להעיף אותך. ‏-כן.
‏זה מעין חיסול של המאפיה
‏מהסוג המחוספס. ‏-כן.
‏אנחנו מלהקים אנשי פעלולים למיתות בתאונה.
‏כן, נכון, אמרת "בתאונה".
‏כן.
‏אני מנסה להבין אם זה מדבר אליך?
‏הרעיון שהבת שלך הציעה,
‏לשבת ולראות את דיק ג'ונסון...
‏כן. ‏-אתה יודע...
‏זה מה שרציתי לדעת.
‏בטח. זה יהיה נהדר, אתה יודע?
‏טוב, כן. ‏-כן.
‏תפסת יפה את העמידה השפופה.
‏כן.
‏נהדר. נפלא.
‏השטח פנוי.
‏זה הייתי אני? זה כאב.
‏אאוץ'.
‏מהו הכאב הכי חזק שחווית בחייך?
‏התקף הלב, לדעתי.
‏זה כאב? התקף הלב? ‏-כן.
‏באמת? ‏-כן.
‏לא ידעתי.
‏זה כאב בלב.
‏כן. הסיפור כולו.
‏הקטע ההתחלתי,
‏שאין אוויר, שלא מצליחים לנשום, לשכב,
‏ואז להילקח הביתה ולסבול מכאבים,
‏ואז ההגעה לחדר המיון
‏ודום הלב, כל התרחיש.
‏לא קטע מסוים אלא הסיפור כולו.
‏אני שמחה ששרדת. ‏-כן, אני שמח...
‏אני שמח ששרדתי, כן.
‏וכמה שנים נוספות זכית לחיות?
‏מ-1987... אלה 20 שנים, לא?
‏אפילו יותר. ‏-כן? שבע...
‏שלושים שנה. ‏-30.
‏אלה 30 שנים?
‏זכית לחיות עוד 30 שנים.
‏זה לא רע. כן.
‏כנראה השנים הכי טובות בחיי.
‏- ביום שלפני התקף הלב שלו, -
‏- דיק ג'ונסון אכל ‏שלוש פרוסות עוגת שוקולד דאבל פאדג' -
‏ממי קיבלתי את זה?
‏אני רואה חרק אחד.
‏יש שם זבוב קטן.
‏תכה בו. תהרוג אותו.
‏בחיי.
‏נראה לי שזה ההרג הראשון שלהם, אבא.
‏הזבוב הזה לא מת עדיין.
‏הוא נלחם על חייו.
‏זבוב חכם.
‏מה זה? ‏-זו סבתא שלי.
‏זו סבתא וולדר.
‏סבתא שלך כבר מתה?
‏היא כבר מתה. לפני הרבה מאוד זמן.
‏כשהייתי... ‏-היית תינוק קטן?
‏לא, היא מתה כשהייתי נער מתבגר.
‏וכשהייתי נער מתבגר...
‏היא גרה איתנו.
‏אני רוצה את זה. ‏-כן.
‏מי עוד נמצא שם, ביבה?
‏זו סבתא שלכם שמתה.
‏אתם יודעים מה שמה?
‏מאמא.
‏כן, ככה אני קראתי לה.
‏אבל מישהו זוכר את שמה?
‏קייטי ג'ו.
‏קייטי ג'ו, נכון.
‏היי...
‏- פרסונל אלטרנטיב ‏המנוחה - קתרין ג'וי ג'ונסון -
‏- שרידי אפר -
‏תמיד התביישתי בבהונות האלו.
‏הן היו עבורי מקור למבוכה במשך כל חיי.
‏אף פעם לא רציתי להיות יחף.
‏הן גרמו לאימא שלי לבכות.
‏כשהיא ילדה אותי וראתה את הבהונות האלה,
‏היא לא הפסיקה לבכות.
‏איך אתה יודע?
‏הייתי שם.
‏כן.
‏ידוע לנו איך אימא נפלה במדרגות האלה?
‏אני חושד שהיא אולי העריכה לא נכון,
‏וחשבה שהגיעה למטה לפני שהגיעה למטה.
‏כן. ‏-ודרכה באוויר.
‏ומה היא שברה?
‏את הירך.
‏ואז זה התחיל להיות אכזרי. ‏-כן.
‏אבל אתה נזהר במדרגות.
‏כן, נזהר מאוד. ‏-כן.
‏אני מחזיק במעקה. ‏-כן.
‏- גן עדן -
‏תוכל להשעין יד אחת על הקיר,
‏את היד שקרובה לקיר, בצורה מוזרה...
‏כן, זה טוב.
‏בסדר. מוכן?
‏ו... אקשן.
‏תמשיך לחייך, אבא. תמשיך לחייך.
‏כן. מושלם, הצלחנו.
‏נשתמש במוזיקת רקע? ‏-זה היה יפהפה.
‏זו הייתה קפיצה יפה מאוד, ברוס.
‏הוריי חינכו אותנו על פי ‏הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.
‏ככה הם חונכו.
‏כמו כל דת, ‏היא מציעה תשובות לשאלותינו על המוות.
‏הכנסייה האדוונטיסטית ‏מבטיחה גן עדן לצדיקים.
‏אבל גם מספרת שאיש לא הגיע לשם עדיין.
‏על המתים לחכות בקבריהם.
‏הם חסרי הכרה, שקועים במעין שינה.
‏רק כאשר ישו יחזור אל הארץ ביום הדין,
‏המאמינים יקומו לתחייה
‏ויעלו לגן עדן לחיות לנצח.
‏וליפול, אבא.
‏כפי שאנחנו קיימנו אותה, ‏האדוונטיזם הייתה דת נוקשה.
‏בלי אלכוהול, בלי ריקודים, בלי סרטים.
‏והתאמצתי מאוד לא להפר אף חוק.
‏אבל כשהייתי בת 11,
‏אבי לקח את אחי ואותי לראות ‏את "פרנקנשטיין הצעיר" מאת מל ברוקס.
‏הייתי מזועזעת.
‏ואהבתי את זה.
‏גם אבא אהב את זה.
‏הוא ידע לחיות את הרגע.
‏"אני בגן העדן שלי," הוא נהג לומר.
‏"ממש כאן על כדור הארץ, עם כולכם."
‏טוב? ‏-כן, טוב.
‏היא הורגת אותי. מספר פעמים.
‏ואני חוזר לחיים.
‏זה "לקום אתמול בבוקר" מחדש.
‏האבא שקם לתחייה. ‏-כן.
‏זה מגניב. ‏-האבא שקם לתחייה.
‏אבל לא קל למות, הרשה לי לומר.
‏לא. כשסיפרה לי על זה אמרתי, "אוי, לא".
‏אבל היא אמרה שאתה חוזר ‏ואמרתי, "טוב, אדיר".
‏זו קומדיה.
‏היי, בואו נעשה את זה.
‏זו קומדיה. ‏-אני מקווה.
‏איך אביך נפטר?
‏הוא טבע, למעשה.
‏טבע? ‏-הוא היה...
‏איך זה קרה?
‏תאונת שיט.
‏והוא לא ידע לשחות, זה היה הסוף.
‏הייתי בערך בן שמונה.
‏זה נורא, לאבד אב בגיל כזה.
‏כן. אבל אימא הייתה אישה חזקה. ‏-כן.
‏היא גידלה אותנו, ו...
‏כשיד שמאל פספסה, יד ימין תפסה אותנו.
‏כן. אימא שלה מתה...
‏לפני כמה זמן?
‏עברו כבר שבע שנים מאז שאימא נפטרה, כן.
‏כן. ‏-כן.
‏זה היה אובדן כואב. ‏-כן.
‏אבל היה לה אלצהיימר, ‏אז זו הייתה פרידה ארוכה.
‏מצפים לזה, אולי? ‏-כן.
‏איבדנו אותה מספר שנים לפני פטירתה.
‏בסדר. ‏-כן.
‏כולנו אוצרים בתוכנו את ההורים, לא?
‏כן.
‏מה אתה לקחת מאביך?
‏אני לא יודע. אולי...
‏יש אנשים שאומרים ‏שאני נראה רציני כל הזמן, אבל...
‏אני לא יודע.
‏אני איש של שלום.
‏כן.
‏כשכל זה יהיה ריק אתחיל לפרק.
‏אוכל לסיים כאן בתוך חמש, עשר דקות,
‏אסדר הכול על הרצפה.
‏נפלא. ‏-קדימה.
‏טוב. זבנג וגמרנו. ‏-בסדר.
‏אני אוהבת את הזבנג...
‏עצוב לנו, לעזוב את כל זה,
‏זה חלל יפה כל כך,
‏אבל אנחנו עושים זאת.
‏הכול בסדר. אל תשאירו פה דבר,
‏אקח את זה הביתה. קוראים לי "פרד סנפורד".
‏טוב לראות אתכם.
‏תודה, מייק. מעריכים את זה.
‏אבוא מחר בבוקר לפרק את המדפים.
‏תודה. ‏-ביי.
‏- אתגר הנעורים -
‏זה דווקא נראה כמו מצב מוצלח לחטוף התקף לב.
‏אתה לא צריך להרים את זה. ‏תן לי להרים. אבא...
‏לא, אני הרבה יותר חזק ממך.
‏קלי קלות.
‏היה לי מזל שמצאתי את המשרד הזה. ‏-כן, נכון?
‏כן, מקום נפלא לעבוד בו.
‏זהו המענה הקולי של ד"ר ג'ונסון.
‏ד"ר ג'ונסון פרש לגמלאות ומשרדו סגור.
‏אם עליכם למצוא פסיכיאטר אחר,
‏ד"ר ג'ונסון מציע לבדוק ‏באתר האינטרנט של חברת הביטוח שלכם,
‏או להתקשר לשירות הלקוחות שלהם.
‏אם אתם עוברים משבר נפשי,
‏אל תהססו לבקש ממישהו ‏שיסיע אתכם לחדר המיון הקרוב אליכם.
‏ד"ר ג'ונסון מאחל לכם כל טוב,
‏ומודה לכם שהייתם מטופליו היקרים.
‏- ד"ר ס' ריצ'רד ג'ונסון -
‏שידעו שאני נוסע אחורה.
‏אם מצליחים להיכנס לחנייה, תמיד אפשר לצאת.
‏זה הרעיון, לא?
‏תודה.
‏אבא שלי התגורר לבדו
‏והלך בקביעות לעבודה ולכנסייה ‏מאז שאמי נפטרה.
‏אחי ואני גרנו במרחק אלפי קילומטרים,
‏ולמרות כל מה שכבר עברנו ‏עם האלצהיימר של אימא,
‏לא הבחנו בדבר עד שהיה מאוחר מדי כמעט.
‏התחלנו לקבל שיחות מחברים שלו.
‏ואז מהמזכירה שלו.
‏הוא קבע למטופליו פגישות חופפות,
‏עשה טעויות במרשמים שלהם.
‏הוא נסע במכוניתו במהירות גבוהה ‏דרך אתר בנייה,
‏ואז נסע שמונה ק"מ נוספים עד הבית, ‏עם ארבעה צמיגים מנוקרים.
‏כל שיחה הייתה כפעמון אזעקה,
‏ולמרות שהיינו אמורים להבין היטב,
‏פשוט לא היינו מסוגלים לשמוע את זה שוב.
‏אף פעם לא אמרת שתיקחי לי את המכונית.
‏אמרנו שנמכור את המכונית
‏כי אתה עובר לניו יורק.
‏כן, זה נאמר.
‏נכון. זה הכול.
‏אבל מי מוכר אותה, ומתי ואיפה?
‏היא פורסמה בקרייגסליסט השבוע.
‏עכשיו היא במוסך, עוברת תיקונים.
‏אני אומרת לך מה שאני יודעת.
‏אבל היא לא תחזור אליך, את זה אני יודעת.
‏לעולם לא אנהג בה שוב.
‏לא. לא במכונית הזו.
‏אולי במכונית אחרת.
‏אלה החדשות הכי רעות בעולם?
‏לא הכי רעות, אבל הן די רעות.
‏כן.
‏אני לא מחוק עד כדי כך
‏שאני לא יכול לנהוג במכונית שלי.
‏לא מדובר בזה,
‏אלא בעובדה שאתה עובר לניו יורק.
‏ולא אקח אותה. ‏-לא תוכל לשמור אותה.
‏אני יודע. ‏-בדיוק.
‏אבל מעכשיו ועד ש...
‏אלה רק כמה ימים.
‏בסדר.
‏מצטערת.
‏אני יודעת שזה כואב.
‏זו העצמאות שלך, נכון?
‏כן. ‏-כן.
‏יהיה בסדר.
‏אני יודע איך אימא ודאי הרגישה
‏כששיכנו אותה במוסד סיעודי.
‏ככה אתה מרגיש?
‏לא כל כך נורא. ‏-זה לא נורא.
‏זה לא עד כדי כך נורא, אבל זה היה נורא.
‏אתה צלול יותר ממנה בזמנו.
‏כן. אבל אתם לא זוקפים לזכותי
‏צלילות רבה יותר.
‏דווקא כן. תפסיק.
‏אנחנו רק לא נשלם 2,000 דולר
‏בשביל להחנות מכונית ‏בחנייה שכורה בניו יורק, זה הכול.
‏זה הכול. כן... אני מבין. ‏-זה כל מה שאנחנו עושים.
‏אתה מבין אותי? ‏-כן, אני מבין.
‏מה שאני הכי שונא באובדן הזיכרון שלי,
‏זה שהוא פוגע ברגשות של אנשים
‏כשאני לא זוכר דברים שקשורים אליהם.
‏במיוחד מהזמן האחרון.
‏כן... ‏-ראיתי את הדירה שלך.
‏אתה זוכר הכול על המכונית הישנה שלך.
‏כן, זה נכון.
‏אבל זיכרונות עכשוויים... לא נשארים.
‏זה בסדר. ‏-זה לא בסדר.
‏אנחנו לא רוצים לפגוע בחברים.
‏אבא. ‏-כן.
‏אתה יודע מה קורה כאן?
‏אתן מכינות עוגת שוקולד פאדג'.
‏ולמה אנחנו מכינות אותה?
‏בשביל להרוג אותי.
‏אבא, זה היה החלפת מסתם כפולה? ‏ניתוח הלב שלך?
‏לא מסתמים, זה היה... עורקים...
‏ניתוח מעקפים? ‏-מעקפים.
‏ניתוח מעקפים כפול, כן.
‏ניתוח מעקפים בעורקים הכליליים. ‏-זהו זה.
‏את מתחרטת לפעמים שהכנת עוגה, ג'ואן?
‏הרגשתי אשמה כל השנים האלו.
‏הגיע הזמן שתפסיקי.
‏טוב? ‏-כן.
‏אני עושה ככה, ואז אני עושה ככה.
‏תראו את זה.
‏נמחל לך לחלוטין ‏על כל מה שיקרה לי אחרי היום.
‏- לזכר יקירתנו ג'ואן ריינר טאקר -
‏- נולדה ב-1937 - נפטרה ב-2018 -
‏לפחות נגיסה אחת בכל פעם.
‏תראו את הספר של אימא לשיפור הזיכרון.
‏- ספר הזיכרון -
‏היא הייתה בקטע של זיכרון.
‏כשחיזרתי אחריה, היא הייתה עמוק בעניין.
‏וזה די פרדוקסלי, לא?
‏כן.
‏לדעתך היא הייתה צריכה תרגילי זיכרון אז?
‏אני לא יודע.
‏אולי הייתה לה תחושה מוקדמת שהיא...
‏כן. ‏-חולה, את יודעת?
‏כן. ‏-שיש לה אלצהיימר.
‏היא הצטיינה כל כך בכיתה,
‏אז המורה ביקש ממנה לעבוד אצלו.
‏באמת? ‏-כן.
‏כשחיזרתי אחריה היא עסקה בכל הדברים האלה.
‏באותו זמן היה לה זיכרון נהדר.
‏אני לא יודע אם כן או לא.
‏אני רק זוכרת שהיא המציאה שמות לדברים,
‏כמו למשל, תנין שיושב ואוכל טילון
‏על סולם גבוה, אתה יודע...
‏ככה היא עשתה את זה. ‏-תזכורות...
‏תזכורות חזותיות לא שגרתיות...
‏כן. ‏-שנשארו לך בראש.
‏כן.
‏את זוכרת שהיא לימדה אותך את זה?
‏כן. חשבתי שזה היה די מגניב.
‏כן.
‏טוב, הנה זה בא.
‏אחת, שתיים...
‏זה מצליח?
‏אני כל הזמן רואה את השעון הקטן מתקתק.
‏השעון הקטן מתקתק כל הזמן?
‏בסדר.
‏אז קוראים לך ג'ונסון.
‏שמי הוא ג'ונסון, מהו שמי הפרטי?
‏אתן לך רמז.
‏אני הבת שלך.
‏את יודעת.
‏קירסטן. אני קירסטן.
‏אני יודעת את זה. ויש גם ס' ריצ'רד ג'ונסון?
‏כן.
‏אותה משפחה?
‏אותה המשפחה, בהחלט.
‏זו נקודה טובה.
‏שנרד למטה?
‏שנרד?
‏תשאירי את העיניים פקוחות.
‏אני מצלמת סרטים תיעודיים קרוב ל-30 שנים,
‏אבל צילומים אלה הם כמעט היחידים ‏שיש לי מאמי.
‏אין לי אף תיעוד ‏של האדם החם והמבריק שהיא הייתה פעם.
‏כשאימא הייתה באמת...
‏בקושי יכלה לזוז והכול,
‏והיינו אמורים להוציא אותה מהבית, ‏זוכר את זה?
‏היא באה הנה וישבה על הכיסא הזה
‏ואמרה, "זה הבית שלנו".
‏ואני אמרתי, "זה בסדר, ‏לא מוכרחים להעביר אותך."
‏והיא אמרה, היא הייתה...
‏היא ישבה שם רגע ‏ואז התחילה לשיר "מה שיהיה יהיה".
‏לא רע. ‏-כן.
‏היא הייתה קשוחה.
‏זה קשה.
‏ועכשיו אנחנו שוב חווים דבר דומה.
‏כן.
‏כן, זה מפחיד.
‏כן.
‏אני מצטער.
‏כן.
‏גם אני.
‏אבל אני זוכרת שהיא אמרה, "זה הבית שלנו".
‏כן. ‏-כן.
‏זה הבית שלנו.
‏היא לא רצתה לעזוב. ‏-לא.
‏אבל כשהיא הגיעה לשם, אני חושב...
‏לא, היא אמרה, "בואו נסתלק מכאן."
‏"בואו נסתלק מכאן." ‏-היא שנאה את המקום ההוא.
‏מסכנה.
‏את יכולה להכניס את זה לסרט.
‏ובכן... ‏-אני לא יודע... זה לא ממש מוצלח.
‏מה שיקרה הוא שכפות הרגליים שלך
‏יהפכו לכפות רגליים עם בהונות.
‏עם חלונות?
‏בהונות. ‏-בהונות.
‏הן יהפכו לכפות רגליים עם בהונות.
‏איך תעשי זאת?
‏נצלם תקריב של כפות הרגליים האמיתיות שלך...
‏ואז נשתמש באדם אחר...
‏נניח את הבד המוזהב ליד כפות רגלייך,
‏ואז כפות הרגליים היחפות ‏של מישהו אחר יהיו שם.
‏כן. כי אמרת לי פעם שזה...
‏שאם היית יכול לבקש משאלה כלשהי, ‏זה מה שהיית מבקש...
‏באמת, אמרתי את זה?
‏הייתי די מופתעת.
‏חשבתי שתבקש שלום עולמי או משהו.
‏חשבתי... ‏-הייתי מבקש שאימא שלך לא תמות.
‏זו הייתה המשאלה שלך?
‏כן, אני מבינה.
‏גם אני הייתי מבקשת את זה.
‏תראי את זה.
‏איזה בלגן.
‏הנה אימא, מעל הארגז.
‏באמת? ‏-כן, רואה, שם למעלה?
‏מי שם אותה שם?
‏אני לא יודע.
‏בטח קירק.
‏אולי עלינו לשנות את דעתנו.
‏פשוט להישאר כאן. מה דעתך על זה?
‏גם אני מרגישה ככה.
‏הוא כזה בית נהדר. ‏-כן, נכון?
‏זה טירוף לעזוב אותו.
‏כן, הבעיה היא
‏שאם לא נעזוב אותו, ‏לא אוכל להיות קרוב אליך.
‏כן. ‏-כן.
‏בדיוק. ‏-בדיוק.
‏אז אחליף את הבית הזה כדי להיות איתך.
‏אין בכלל ספק.
‏זה אפילו לא שיקול. ‏-כן.
‏גם אני מרגישה ככה.
‏- ניו יורק -
‏אבא, תנחש מה מגיע.
‏מצוין.
‏תודה. ‏-בבקשה.
‏משהו טוב, אה? ‏-כן.
‏קארל, תודה. אתה גדול.
‏כן. תודה, קארל.
‏אני חושבת שזה די טוב.
‏אני חושב שזה נפלא.
‏כן, היא נראית שמחה מאוד שם.
‏הבאת לי את כל הדברים האלה לכאן,
‏יהיה קשה להיפטר ממני.
‏על אף שאני מנסה אולי להרוג אותך,
‏אני לא מנסה להיפטר ממך.
‏קשה להאמין.
‏אני חייב להאמין. אני אדם מאמין.
‏אתה אדם מאמין. ‏-מאמין אמיתי.
‏כן, תוכנית טובה, מתוקה.
‏- דיק ג'ונסון עבר לגור עם קירסטן ‏שמתגוררת בדירת חדר אחד -
‏- בדלת ליד שני האבות של ילדיה -
‏- דירה 6-די ‏ילדים ואבות -
‏אתם נראים נהדר.
‏אני יכול להגיד לך משהו? זה נראה...
‏זה די מגניב.
‏- דירה 6-אי -
‏- דיק, קירסטן, ילדים ‏וארוחת בוקר משותפת -
‏הם אמרו שהם רוצים שנבוא אליהם...
‏כן, זה נכון.
‏נרים כוסית לחיי פורסט וו.
‏לחיים.
‏הוא מת?
‏לא! נולד!
‏היא.
‏היא נולדה... ויוה, תרימי כוס.
‏יש בית ספר היום?
‏בטח. כולנו הולכים.
‏קדימה, בואו נעשה את זה. אבא, אתה בא?
‏חסר...
‏חסר מישהו.
‏אני יודעת. הוא בא.
‏הארנק שלי אצלך? ‏-אתה לא צריך ארנק.
‏אחת.
‏שתיים.
‏איפה הארנק שלי? ‏-בבית.
‏שאלך להביא אותו? ‏-לא, יש לי כסף.
‏אנחנו בכל מקרה לא קונים כלום.
‏בסדר.
‏יפה. יפה מאוד.
‏המכונית כאן, חבר'ה.
‏זהירות. תסתכלו לאן אתם הולכים.
‏אתם נזהרים מאופניים? תיזהרו גם בשבילי?
‏טוב, בסדר.
‏אני אחזור ואביא את אבי. אני כבר חוזרת.
‏תיזהר מהאופניים, אבא.
‏קלאסי.
‏אני פופאי המלח
‏אני גר בתוך פח
‏אני אוהב לשחות עם נשים עקומות
‏אני פופאי המלח
‏אתה צריך לצאת, פליקס.
‏יום טוב, חבר'ה.
‏טוב, עשית זאת.
‏אז... אין לי חרטות כלשהן.
‏כן.
‏הכול זה פשרות.
‏אתה מרגיש שהייתה לך...
‏פנטזיה לגבי מה שתעשה בתקופה הזו בחייך?
‏לא נראה לי.
‏אפילו לא חשבת על זה. ‏-לא.
‏לא חשבת על העתיד.
‏אני די טוב בלחיות כאן ועכשיו.
‏אשמח לפתוח את החלונות.
‏אני מנסה להבין
‏מה מרעיש מאחור.
‏כן, אנחנו בסדר.
‏אני לא מצליחה...
‏אני חושבת שעלינו וירדנו לא רע ‏מהכביש המהיר.
‏בסדר.
‏נעשה קצת מבדקי זיכרון.
‏אבקש ממך לזכור חמש מילים, טוב? מוכן?
‏פנים, קטיפה, כנסייה, חרצית ואדום.
‏תוכל לחזור עליהן?
‏פנים.
‏קטיפה.
‏אדום.
‏ו... אני לא יודע.
‏אחזור עליהן שוב, מוכן?
‏בסדר.
‏פנים, קטיפה, כנסייה, חרצית ואדום.
‏פנים, קטיפה, חרצית ואדום.
‏בסדר.
‏אם אומר לך שבננה ותפוז
‏הם אותו דבר מכיוון ששניהם פירות,
‏באיזה אופן רכבת ואופניים הם אותו דבר?
‏הם אמצעי תחבורה.
‏מצוין.
‏זוכר את המילים שביקשתי ממך לזכור?
‏טוב, אחת מהן הייתה צבע.
‏זוכר מילה כלשהי מהן?
‏אחת הייתה איבר בגוף.
‏פנים. ‏-טוב. יופי.
‏התוצאה שלו הייתה 22 ב-2017,
‏עכשיו התוצאה שלו היא 19.
‏אני מתפרק.
‏נראה לך שהזיכרון שלך אותו דבר?
‏לא, הוא טוב יותר. ‏-טוב יותר משהיה?
‏אני לא יודע, בטח אותו דבר.
‏האם אתה... ‏-אני לא חושב שהוא הידרדר.
‏זו הסיבה שנבקש מידע מהבת שלך,
‏אם זה בסדר.
‏בסדר.
‏את חושבת שהזיכרון שלו משתנה?
‏כן, אני...
‏ניסיתי לחשוב על משהו לומר,
‏אבל לא הפסקתי לחשוב על מה שעתיד לבוא.
‏רגעי השכחה שלו ילכו וירבו.
‏הוא ישאל את אותן שאלות שוב ושוב.
‏העיניים שלו יעטו מבט מרוחק.
‏והאישיות שלו תתחיל לדהות.
‏והוא לא יוכל לעקוב אחר מה שאגיד,
‏אז כבר לא אוכל לבקש ממנו עצות.
‏ולאורך כל הזמן הזה ננסה פשוט לשרוד.
‏להקליט קול.
‏תן לי סימן כשאתה רוצה שאתחיל ללכת.
‏טייק 4, סמן ב'.
‏אתה מוכן?
‏אבא, אנחנו יכולים להתחיל ללכת.
‏פשוט לך לכיווני,
‏אתה הולך בקצב נהדר. זה נפלא.
‏פשוט תמשיך ללכת.
‏תיזהר כי המדרכה קצת עקומה.
‏תיזהר,
‏אתה עושה עבודה נהדרת. ‏-שניים וחצי מ'.
‏אבא, תלך בזהירות, וג'ייק...
‏התכופף.
‏בסדר...
‏שלוש, שתיים, אחת, ליפול.
‏אוי לא, זה אני.
‏זה כואב כל כך.
‏גרמת לבחור המסכן הזה ליפול במקומי.
‏דרך אגב...
‏הם שוחקים אותך.
‏זה מפחיד אותי.
‏תפסת את הקול שלי כמו שצריך?
‏כן, שמעתי את זה. ‏-זה היה...
‏בהחלט... לקירסטן יש מיקרופון, ‏אז למרות שהייתי רחוקה,
‏שמעתי מהמיקרופון של קירסטן. ‏-כן.
‏כן. וזה מפחיד אותי בכל פעם מחדש,
‏כי אני רואה ז'קט אדום נופל... ‏-כן.
‏ואני חושבת שזה אתה. ‏-זה אני.
‏זה היית אתה רק פעם אחת.
‏אבל זה הספיק כדי שיצנח לי הלב.
‏תודה.
‏- לומה לינדה -
‏- לומה לינדה, קליפורניה, ‏היא מעונה של קהילה מהגדולות בעולם -
‏- של הכנסייה האדוונטיסטית ‏של היום השביעי. -
‏- וגם של אהובתו של דיק מהקולג'. -
‏פשוט לגשת לדלת ולצלצל בפעמון? ‏-כן.
‏יש שם מישהו?
‏כן. תנסה.
‏בסדר. הנה זה בא.
‏אני לא חושב שיש שם מישהו.
‏מה שלומך?
‏זו לוליטה?
‏כמה טוב לראות אותך.
‏לא השתנית.
‏גם את לא השתנית בכלל.
‏הייתי מזהה אותך בכל מקום.
‏ובוא נסכם שאף אחד מאיתנו לא ישתנה.
‏בסדר.
‏תמיד נישאר אותו דבר. ‏-מצוין.
‏היכנסו.
‏תודה.
‏אין הרבה אנשים שמכירים זמן רב כמונו.
‏לא. ‏-ואנחנו נפגשים
‏וממשיכים מהיכן שהפסקנו. ‏-נכון.
‏את הכי שווה.
‏אני מאשימה את היותו ‏בסביבת פורמלין כל הזמן.
‏-כן. הוא היה פתולוג, לא? ‏-איזה רעל חזק.
‏במלוא מובן המילה. ‏-כן.
‏הוא אמר לי שכשהוא נכנס לחדר המתים
‏ורואה את כל השולחנות עם הגופות עליהם,
‏הוא חש ריגוש בתוכו.
‏והוא אמר, "זו תעלומה..."
‏כן. ‏-"ואני היחיד
‏שיכול לפענח אותה." ‏-שיפתור אותה.
‏חשבתי, ריגוש זול, אתה מוזמן.
‏השאר אותי מחוץ לעניין.
‏האם זה שינה את יחסך למוות, לוליטה,
‏העובדה שהיית עם פתולוג זמן כה רב?
‏ראית את המוות באור שונה?
‏אני לא יודעת. אני מניחה שקצת, אבל...
‏זה פשוט בלתי נמנע...
‏וחלק ממי שאנחנו. ‏-כן.
‏את עדיין אדם מאמין? את הולכת לכנסייה?
‏מה יחסך לכל זה? ‏-אני בהחלט אדם מאמין.
‏אני לא דואגת בקשר לזה.
‏בכתבי הקודש כתוב שאנשים יקומו לתחייה,
‏וזה מספיק טוב בשבילי.
‏את לא מודאגת מהפרטים. ‏-לא.
‏אלה בגדים יפים,
‏אבל תהיי יפה יותר בלעדיהם.
‏אתה לא יודע מה מידלדל שם מתחת.
‏מובן שאני יודע.
‏קמטים מכפילים את שטח הפנים, האמת.
‏הו, כן.
‏אז זה משתפר בגלל הקמטים.
‏אין לך הרבה,
‏תתחיל להשיג כמה. ‏-אני צריך כמה.
‏אני צריך כמה. ‏-כן.
‏- ליסבון -
‏זה נראה טוב, חבר'ה.
‏תתעורר. הגיע הזמן לקום.
‏הוא כבד.
‏אלוהים אדירים, סבא.
‏שלום.
‏קום או שאני אוריד לך את המכנסיים.
‏- כעבור שנה בערך -
‏לא נראה לי שאני ראוי לכל תשומת הלב.
‏כן, אני יודעת. אני לא יודעת איך זה קורה,
‏אבל משלמים לנו כדי לעשות את זה, אז...
‏באמת? ‏-כן.
‏לי לא משלמים, נכון?
‏לא.
‏למה הפכת ליוצרת סרטים תיעודיים?
‏למה לא לצלם סרטים עלילתיים, ‏שמכניסים הרבה כסף?
‏לפעמים החיים האמיתיים מרתקים בהרבה
‏ממה שאפשר להמציא.
‏אז משלמים לך על יצירת הרפתקה.
‏בדיוק.
‏אתה זוכר שאימא שלך באה לגור איתנו?
‏זוכר שהיא נהייתה סנילית וגרה איתנו?
‏בבוזארטס? ‏-איפה גרת?
‏לא, אני הייתי שם.
‏היית שם. כן.
‏כן... ‏-כשהיית ילדה.
‏כן, בדיוק. ‏-אני זוכר את זה.
‏ועכשיו את משחזרת את העבר.
‏כן, או שהעבר חוזר על עצמו.
‏מה את זוכרת מהתקופה עם אימ... עם סבתא שלך?
‏עם סבתא? אני זוכרת ש...
‏תמיד רצינו שהיא תכין את ה...
‏את עוגת קרם הקוקוס או את עוגת קרם השוקולד,
‏ותמיד הכינה... ‏-עוגת קרם קוקוס.
‏רצינו שהיא תכין עוגת קרם קוקוס,
‏וכל הזמן הכינה עוגת קרם בננות.
‏וזה תמיד היה מאכזב נורא.
‏גלידת שוקולד.
‏טעים.
‏טעים כל כך.
‏החיים טובים.
‏אופס. פספסת את הבית, אבא.
‏פספסתי את הבית. ‏-כן.
‏זה הבית? ‏-כן.
‏עם הזאב? ‏-כן.
‏כן, זה בהחלט הבית.
‏השאלה היא, האם אתה זוכר איזה חדר שלך?
‏כן, אני זוכר. ‏-איפה אתה גר?
‏בחדר הזה שכאן. ‏-יפה מאוד.
‏אכפת לך אם אשב? ‏-לא. אתה עייף?
‏את רוצה את ה...
‏לא, תשאיר אצלך. תודה.
‏אני אשב.
‏כמה נחמד. אכן, כן.
‏אתה עייף?
‏האם אני עייף? ‏כפות הרגליים שלי הן כמו לבני בטון.
‏אני לא באמת רואה ‏בעיה גדולה עם הזיכרון שלי.
‏אני חושב שזה בולט יותר ‏לאנשים סביבי מאשר לי.
‏אתה מביע חשש להיות לנטל.
‏כן.
‏מה זה אומר מבחינתך?
‏לא יותר ממה שזה. את יודעת...
‏אם אני... אני פחות או יותר...
‏אני גר איתך עכשיו, ו...
‏ייתכן שמבחינתך זה יידרדר.
‏ייתכן שתצטרכי לטפל בי יותר מאשר עכשיו.
‏אבל אני אוהב לגור איתך, ‏אז אני לא מאוד מודאג.
‏יש אנשים שמרגישים
‏שאם המצב יידרדר מדי, הם מעדיפים לא לחיות.
‏לא, אני אוהב את החיים יותר מדי.
‏אז תרצה לחיות במצב
‏שאימא הייתה בו, שהיא לא יכלה לתקשר?
‏כן, אני חושב.
‏אבל אני נותן לך רשות להמית אותי בחסד.
‏באיזה שלב יש לי רשות לעשות את זה?
‏תבדקי איתי לפני שאת עושה את זה.
‏היי, חבר, רוצה קפה?
‏לא. מה שאני רוצה זו בירה.
‏אני מדמם!
‏לא, אני מדמם למוות.
‏אני גוסס.
‏- (30 או 40 דקות קודם לכן) -
‏זה מה שאדביק לך לצוואר,
‏ומשם הדם יצא.
‏זה ימוקם כאן
‏ואז כל החלק הזה
‏יהיה לך בתוך הבגדים. ‏-כאן בפנים.
‏ואז אפמפם את הדם מכאן, ‏וזה יגרום לו להתפרץ החוצה.
‏מאיפה את משיגה דם?
‏מכאן. ‏-מחנות האיפור.
‏לא ממך.
‏זה הדם האמיתי שלי?
‏לא, בחיים לא נעשה את זה בסרט. ‏-לא. בחיים לא.
‏חשבתי שאת מסבירה לי איך זה עובד.
‏לא, הכל מזויף. דם מזויף.
‏זה דם מזויף. ‏-איזו הקלה.
‏כן.
‏חשבתי שאת מדברת...
‏שנעשה עירוי? ‏-על הדם שלי.
‏לא רוצים דם ממך. ‏-יופי.
‏אני אוהב את הדם שלי, התרגלתי אליו.
‏אתה יכול לשמור את כל הדם שלך. ‏-יופי.
‏אף טיפה לא תישפך בתוכנית הזו.
‏מצוין. טוב מאוד.
‏אתה מרגיש עם זה בנוח?
‏נוח לי עם זה. ‏-תודה. נהדר.
‏הייתי ממליצה
‏שתמשיכי לומר "דם מזויף". ‏-דם מזויף.
‏בואו נשתמש כולנו במונח "דם מזויף".
‏כן. ‏-זו הדרך לפעול.
‏אם תצטרכי אותי, תיצמדי ל...
‏הבנתי. ‏-ותהיי בסדר.
‏אבא סיפר לי פעם שכשהוא התאהב באימא,
‏הוא לא האמין שמישהי מופלאה כמוה ‏אי פעם תקבל אותו.
‏הוא התבייש כל כך במוזרות של כפות רגליו,
‏והוא לא רוצה לחשוף אותן בפני איש.
‏אבל אז הוא גילה על הצער שהיא הסתירה.
‏ביום סיום לימודיה בקולג', ‏נהג שיכור התנגש במכוניתה,
‏והרג את אמה,
‏שישבה לצדה במושב הנוסע.
‏אימא שלי הייתה אדם חזותי.
‏היא צילמה פרחים ונופים.
‏היא ואני חלקנו אהבה לצבע הכתום.
‏אבל כשאני חושבת על הרגע ההוא, ‏שבו היא הסתכלה
‏וראתה את אמה האהובה מתה פתאום לידה,
‏אני מרגישה שעכשיו אני יכולה להבין לבסוף
‏למה היא רצתה להתרחק לעד ‏מדברים קשים לצפייה.
‏היה קל כל כך לו האהבה העניקה לנו רק יופי.
‏אבל האהבה דורשת ‏שנתמודד עם הפחד לאבד זה את זה.
‏שכשהמצב מסתבך, נחבק זה את זה חזק.
‏וכשאפשר, נחגוג בהתרסה ‏את רגעי השמחה הקצרים.
‏- "לא לרקוד!" -
‏זה יותר גרוע מהתקף הלב שלי.
‏באמת? יותר מפחיד? ‏-כן.
‏הרבה יותר גרוע. הרבה פחות נעים. ‏כואב בהרבה.
‏באמת? מה כואב? ‏-כן.
‏זה רטוב וקר, זה לא כיף. ‏-כן.
‏אני חושבת שעלינו לעצור.
‏אני שמחה מאוד שהדם בסדר, נכון?
‏לגמרי. ‏-אחרת הייתי חושבת, "מה קורה?"
‏ובכן...
‏אולי עשרה אנשים שונים...
‏עשרה אנשים שונים?
‏ב-30 השנים האחרונות...
‏שאני כאן בניו יורק. ‏-כן.
‏טיפלת ב...
‏יש לי ניסיון עם מטופלים ‏בעלי סוגי סרטן שונים.
‏פרנויה. מטופלים שעברו שבץ.
‏אני אקח את זה. ‏-תודה.
‏תודה. סליחה על ההפרעה.
‏לא, אתה לא מפריע, אבא.
‏על זה דיברנו...
‏אנחנו מדברות על כמה מרטה יודעת על...
‏על מה שאנשים עוברים בסוף חייהם.
‏כן. ‏-כן.
‏היא אומרת שהיא ליוותה עשרה אנשים שונים.
‏וואו. ‏-כן.
‏ועכשיו יש 11.
‏ואני מכירה את המשפחות, ו...
‏כן.
‏כל אחד שונה.
‏זה כמו להיות פסיכיאטר, במובן מסוים.
‏נכון, זה מקצוע של בריאות הנפש.
‏זה מקצוע של בריאות הנפש, סיעוד, נכון?
‏כן.
‏שניכם התמודדתם עם... פרנויה, סכיזופרניה,
‏התנהגות פסיכוטית, אנשים שיצאו מדעתם.
‏מהניסיון שלי, אם מקבלים את מה שקורה
‏החיים הרבה יותר קלים.
‏הרבה יותר קלים. ולהילחם במשהו שאי אפשר...
‏נכון. ‏-לא עוזר להילחם בזה.
‏לא. אין לנו שליטה על דברים רבים כל כך. ‏-כן.
‏במיוחד, אי אפשר לשלוט במחלות.
‏במצבים... ‏-בהחלט אי אפשר.
‏אי אפשר לשלוט במוות. ‏-אי אפשר לשלוט באנשים.
‏צריך פשוט לקבל את זה.
‏להתמודד עם זה. ‏-להתמודד.
‏אני זוכרת שכשעבדתי בניו ג'רזי, ‏מספר פעמים הצלתי את חייו
‏של גבר שעבר התקף לב.
‏לאחר מכן, אני זוכרת שהוא נתן לי 20 דולר.
‏זה כמו תשר.
‏"זה משמעותי לי כל כך. הצלת את חיי."
‏ביי.
‏נתראה מחר.
‏אני אוהבת את הארנב.
‏ממש נהדר.
‏כולנו צריכים ארנב קטן לצידנו בימים אלה.
‏כן.
‏בהחלט יש תחושה שהוא ישן יותר ויותר, לא?
‏מה?
‏כדאי שאפסיק להטריד אותך עם המצלמה, אה?
‏לא, זה בסדר. לא אכפת לי.
‏אני לא מחשיב את זה כהטרדה.
‏העובדה שהוא מוכן ‏להמשיך לעשות את זה, זה גדול...
‏זה מדהים. ‏-נכון?
‏זה למענך.
‏כן. ‏-באהבה.
‏הוא עושה זאת למעני באהבה. הוא יעשה הכול.
‏אני רק צריכה להיות זהירה עם...
‏לא לעבור את הגבולות הנאותים מבחינתו,
‏אבל עכשיו קשה לדעת מה הם.
‏כן, הוא שמח. הוא צוחק, ויהי מה.
‏כן. ‏-נכון?
‏והוא מקבל... הוא חכם מאוד.
‏אבל הזיכרון, מה אפשר לעשות? ‏-כן.
‏כמה שזה נחמד. ‏-נחמד מאוד.
‏סגרי את הדלת כשתצאי,
‏כי האור דולק ומפריע לי לישון.
‏טוב. האמת היא שזה אור יום, אז...
‏אתה יודע שהתעוררת באמצע הלילה אתמול
‏מספר פעמים...
‏וחיפשת מטופל.
‏מה חיפשתי?
‏חשבת שהסלון הוא חדר ההמתנה.
‏באמת?
‏ושזה המשרד שלך. ‏-מה את אומרת?
‏והמשכת לבדוק אם מחכה שם מטופל.
‏אתה זוכר משהו מזה?
‏לא. ‏-כן.
‏נכון שזה מעניין? ‏-כן.
‏והיית לבוש לגמרי...
‏השעה הייתה ודאי 3:00 לפנות בוקר,
‏התלבשת כולך ויצאת לחפש את המטופל.
‏הייתי לבוש לפני כן?
‏ישנת במיטה... ‏-כן.
‏ואז התלבשת ויצאת לחפש את המטופל.
‏התלבשתי כדי לצאת? ‏-כן.
‏כי בטח חשבתי שיש שם מישהו.
‏אני הייתי שם.
‏וגם הילדים.
‏אבל הייתם במיטה. ‏-כן, ישנו. כן.
‏ישנתם, כן. אל תתני לי לעשות דברים כאלה.
‏איך אוכל לעצור אותך?
‏תעירי אותי. תשלחי אותי בחזרה למיטה.
‏שלחתי אותך בחזרה למיטה. ‏-הלכתי?
‏ואז שוב חזרת.
‏חזרת שלוש פעמים. ‏-באמת?
‏כן. כי היית ממש משוכנע ש...
‏שהיה שם מטופל. ‏-מה את אומרת?
‏מה אפשר לעשות בקשר לזה? ‏-אני לא יודעת.
‏פשוט יותר בכוח... תעירי אותי ותגידי לי,
‏את יודעת, "כבר אין לך קליניקה,
‏זה לא המשרד שלך, כאן אתה גר וישן,
‏ותחזור למיטה.
‏אתה מפריע לי ולילדים."
‏אני חושבת שיש לכם מיליון ממתקים,
‏אני יכולה רק לדמיין...
‏בוא הנה, תראה לי.
‏כמה יש לך?
‏אנחנו חוצים, חבר'ה. חוצים.
‏- "קירסטן, איפה את?" -
‏אפשר לחצות את הכביש?
‏אתם רוצים עוד ממתקים משם? ‏-כן.
‏אנחנו צריכים לחזור לסבא, ‏ולתת למרקו ללכת הביתה...
‏איפה אבא שלך?
‏בדירה שלך.
‏אני מקווה.
‏רגע אחד.
‏איפה הם? שם? סביר להניח.
‏את רואה אותם? ‏-בסדר.
‏- "רוצה ממתק?" -
‏- "האם זה חלק מהסרט?" -
‏זה מה שקרה, אספר לך.
‏אתה צריך להיכנס למכונית, בוא מהצד הזה,
‏תיזהר מאוד מהתנועה.
‏היית בבית של אחד הילדים,
‏והושבנו אותך מול הטלוויזיה...
‏כי היית עייף. ‏-כן.
‏ואז יצאנו, וחזרנו. ‏-כן.
‏השארת אותי בבית, לא היה אף אחד בבית?
‏כן, השארנו אותך צופה בטלוויזיה.
‏זה היה שונה, זה היה...
‏לא... מקום לא מוכר.
‏לא הייתי שם קודם. ‏-כן.
‏בכל אופן, מצאת אותי, ‏ואני אסיר תודה שיש לי אותך,
‏ומודה לך שמצאת אותי. בסדר?
‏והצלת אותי. ‏-לעולם לא נאבד אותך.
‏אני מקווה שזה נכון. ‏-כן.
‏הייתי יכול ללכת לאיבוד הפעם.
‏הרגשת ש...
‏לולא חזרת עם האנשים האלה...
‏אין לי מושג מה הייתי עושה.
‏בחיי, מתוקה, אבא שלך הוא שבר כלי.
‏ליל כל הקדושים שמח!
‏אני שמח שמצאתם אותי. ‏-כן, אני שמחה שמצאנו אותך.
‏בנינו את הסט במחשבה על תחושותיו של אבא ‏כשהשארתי אותו לבד.
‏אבל חששתי להכניס אותו לכאן.
‏נדיר מאוד שהוא עצמו לאחרונה.
‏לפני כמה לילות מנעתי ממנו ‏לצאת מהדירה ב-3:00 לפנות בוקר.
‏הוא חשב שהוא צריך לתפוס רכבת.
‏הוא אמר שהוא במשימה סודית.
‏אבל כשנכנסתי לסט כדי להוציא אותו,
‏היה רגע של צלילות,
‏ושנינו ידענו במה באמת מדובר.
‏זה היה קשור למה שהיה עם אימא.
‏שאצטרך לעזוב אותו איפשהו. מתישהו. איכשהו.
‏אני אמתח את הגומי.
‏כן. ‏-מושלם.
‏אתה לוחם אמיתי. ‏-כן, אדוני.
‏עכשיו פשוט תשכב ותנמנם באמת.
‏בסדר. טוב. ‏-תרים רגליים.
‏אני יכול לעשות את זה. ‏-טוב.
‏לפי האדוונטיזם, לאחר אפוקליפסה עולמית, ‏ישו יחזור אל הארץ
‏כדי להקים לתחייה את מאמיניו, הצדיקים,
‏ולהעלות אותם איתו אל גן העדן לנצח.
‏אז אל מול המוות, יש תקווה שהכול יהיה בסדר.
‏אבל מה שהאדוונטיזם מזהה,
‏שלא הבנתי קודם לכן, הוא שהדבר הכי נורא,
‏הפחד העמוק ביותר, הוא להיוותר מאחור.
‏אבא, אתה יודע שאני נוסעת לישראל הערב.
‏לא ידעתי את זה.
‏לא ידעת? ‏-לא.
‏חשבתי ש... חשבתי שאתה זוכר.
‏לא, לא ידעתי.
‏קשה לך כשאני לא כאן?
‏כן, זה קשה. ובכן, לא ממש. לא באמת.
‏את יודעת... אני מתגעגע אלייך. ‏-כן.
‏כן. ‏-אני מתגעגע אלייך.
‏יש משהו שאת רוצה שאעשה... ‏בזמן שלא תהיי כאן?
‏איך תרצי שאתנהג?
‏אתה מתנהג נהדר.
‏אתה לא צריך שאגיד לך איך להתנהג.
‏אתה תהיה בסדר. ‏-לכן את כאן.
‏כשאת כאן, אני מתנהג נהדר.
‏מה תעשה כשלא אהיה כאן?
‏זה מה שאני מבקש ממך לומר לי.
‏אני לא יודע מה לעשות בלעדייך.
‏תהיי זהירה, טוב? ‏-אהיה זהירה.
‏יש לך אח קטן שאת צריכה לדאוג לו.
‏אתה אחי הקטן? ‏-אני אחיך הקטן,
‏שעכשיו הוא לא שפוי, את יודעת?
‏זה חמוד ש"אני אחיך הקטן". אתה אחי הקטן.
‏כן, אני אחיך הקטן.
‏אני כבר לא אביך, אני אחיך הקטן.
‏מה עושה האח הקטן?
‏הוא משתרך מאחור. מפריע לך.
‏אחים קטנים לא מפריעים.
‏הם כן מפריעים.
‏אחים קטנים זה כיף. כן. ‏-כן, באמת? טוב.
‏אני אוהב אותך.
‏יש לך קצת דמעות בעיניים.
‏כן. ‏-אלה דמעות אמיתיות,
‏או שהעיניים שלך פשוט ככה?
‏זה אמיתי, דמעות אמיתיות.
‏אני מצטער להודות בכך.
‏מאושר. אהבה.
‏זה נהדר.
‏מה שאתם צריכים לעשות הוא...
‏כל אחד מכם צריך למלא
‏את תבנית העוגה שלו בשוקולד קודם כול.
‏מה דעתך, פליקס? ‏-זה טוב?
‏אני די נרגשת
‏שאתם מכינים את העוגה ‏ליום ההולדת ה-86 של סבא.
‏כדי שתהיה מזכרת לתמיד.
‏וואו, זה אדיר. ‏-נכון?
‏זה מגניב כל כך.
‏אל תסתכל! ‏-אל תסתכל.
‏הוא ראה? ‏-תוכלי לסדר לי את הטלוויזיה שוב?
‏אני חושבת שהוא לא ראה.
‏ראית?
‏ראיתי מה? ראיתי... ‏-ראית?
‏איזו עוגה.
‏אבל מזל שהוא... הוא ישכח, נכון?
‏אני חושבת. הוא לא יזכור שהכנו עוגה.
‏אל תסתכל!
‏בסדר. מישהו יכול לסדר לי את הטלוויזיה? ‏-טוב, לך.
‏כן. אני יכולה. ‏-אני באה.
‏תודה. ‏-בואו נצפה בתוכנית של קירק.
‏מצאנו עלים מעל גבול עידן ‏הקרטיקון והשלישון ומתחתיו,
‏אבל אלה עלים שונים.
‏לא רק הדינוזאורים נכחדו,
‏אלא גם צמחייה רבה.
‏בשל מחסור במזון, דינוזאורים, מוזזאורים,
‏וקרוב ל-75 אחוזים של זנים ידועים נכחדו.
‏אתה מסוגל? תחזיק, זה כבד.
‏יום הולדת שמח
‏הו, וואו!
‏יום הולדת לס' ריצ'רד ג'ונסון
‏וואו!
‏יום הולדת שמח
‏מעולם לא ראיתי עוגה יפה יותר.
‏ויש עוד עוגה!
‏תוכלי להעמיד את ה-8? ‏-אני יכולה.
‏תראו את זה. 86, זה נכון? ‏-86.
‏זה לא אמור להיות 88? ‏-לא.
‏בקש משאלה.
‏יש!
‏יפה מאוד.
‏יש.
‏אני רוצה לחתוך באמצע. ‏-גם אני יכול? אני רוצה לחתוך.
‏כולם יוכלו לחתוך. חכה.
‏אחד אחד.
‏תן לאחותך להיות ראשונה. ‏-חכה.
‏זוכרים להשאיר כמה פרוסות למי ש... הו, כן.
‏לכן חתכנו כל כך הרבה. ‏-וואו, כל הכבוד.
‏תורי! ‏-וואו.
‏יפה.
‏יפה מאוד. ‏זו עוגת השוקולד הכי טובה שאי פעם אכלתי.
‏ואכלתי הרבה עוגות שוקולד.
‏זה נכון. ‏-אני בטוחה.
‏זו הכי טובה.
‏ילדים, מה דעתכם? ‏-וואו.
‏מי הכין את העוגה?
‏מה אתה חושב...
‏אכלת אותה?
‏-כן.
‏- 23 ביוני, 2019 -
‏שש-אחת-אחת עם הודעה.
‏יש לנו גבר בן 86 שעבר דום לב.
‏המטופל בפרפור חדרים, בוצע שוק חשמלי אחד,
‏מתבצעת החייאה, זמן הגעה משוער, שש דקות.
‏תודה רבה לך. ‏-החייאה.
‏נבדוק את הדופק אחר כך.
‏על לא דבר, גברתי.
‏מאבחן כעת.
‏עדיין בפרפור חדרים. ג'ימי, עצור, ‏ניתן עוד שוק חשמלי.
‏שוק בהכנה. להתרחק.
‏אין שיפור, שנייה אחת, טוען.
‏להתרחק. ‏-התרחקתם? אפשר.
‏טעון, בוצע שוק חשמלי.
‏קדימה, ג'ימי. תמשיך בהחייאה. ‏-עשר-ארבע.
‏לחץ על אבחון.
‏קדימה, ג'ימי.
‏שלוש, ארבע, חמש, שש, שבע. ‏-מאבחן כעת.
‏גברתי, עליך לשבת שם,
‏הדקי את החגורה, למען בטיחותך.
‏ואסביר לך תוך כדי פעולה.
‏חמש, שש, שבע, שמונה.
‏עדיין בפרפור חדרים. ניתן עוד שוק חשמלי.
‏מה... הלב שלו עצר שוב?
‏לא, הוא עדיין לא פועם. שנייה אחת, טוען.
‏התרחקתם? ‏-אפשר.
‏אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש, שש, שבע...
‏יום אחד הלכתי לעבודה, ובדרך לעבודה,
‏ראיתי אישה מתאבדת...
‏בקפיצה מגשר במרחק שני מטרים ממני.
‏הדבר הראשון שעשיתי כשהגעתי לעבודה
‏היה לשלוח אימייל ל...
‏- ס' ריצ'רד "דיק" ג'ונסון -
‏דיק. הייתה בו מילה אחת בלבד.
‏בשורת הנושא, נכתב "הצילו".
‏והוא התקשר אליי מייד.
‏יכולתו להבין את הכאב והאובדן,
‏ולמצוא את הדרך הטובה ביותר להתמודד איתם, ‏הייתה מדהימה.
‏הוא היה האדם הראשון שהתקשרתי אליו ‏כשבעלי נפטר.
‏ונשבר לי הלב מספר ימים לאחר מכן ‏כשראיתי אותו,
‏כשהוא חיבק אותי חזק,
‏וחמש דקות לאחר מכן שאל אותי מה שלום בעלי.
‏והבנתי שזה אובדן מסוג אחר.
‏אובדן הזיכרון.
‏אבל אני יודעת שכל עוד זיכרוני חי,
‏זיכרו יהיה איתי.
‏תודה.
‏דיק אהב לבוא למסיבות הרבות שערכנו בביתנו.
‏הוא אהב את המסורת שלי ‏לסיים כל מסיבה בנימה שמחה.
‏בסביבות 22:00 בלילה הייתי מצלצל בפעמון, ‏מושך את תשומת הלב של כולם,
‏ובקול רם מכריז,
‏"אכלתם את כל האוכל שלי, ‏שתיתם את כל היין שלי,
‏אמרתם את כל מה שהיה ראוי לשמוע. ‏הגיע הזמן ללכת הביתה."
‏לפני שהם עזבו, הייתי מנגן בקרן הציד שלי ‏נעימה שנקראת "העזיבה".
‏בחיי, אני מוכרח לצלוח את זה.
‏דיק ניגש אליי ואמר, ״ריי...
‏אם תחיה אחריי,
‏אני רוצה שתנגן את 'העזיבה'." אלוהים.
‏"אני רוצה שתנגן את 'העזיבה' בהלוויה שלי."
‏ביליתי את כל שבתות ילדותי בכנסייה הזו.
‏הלוויתה של אימא נערכה כאן.
‏וממש לפני שהעברנו את אבא מסיאטל לניו יורק,
‏לפני מעט יותר משלוש שנים,
‏משפחתנו, חברינו, הקהילה שלנו,
‏כולם התאספו בנדיבות ובאהבה
‏כדי לאפשר לנו לצלם את הפרידה הזו מאבא.
‏למרות שהם ידעו שהוא עדיין חי.
‏זה אינו יום שמח. הבטחתי לו שאנגן...
‏שפתיי חלשות, נשימתי מוגבלת, אבל, דיק,
‏אני אנסה. אקיים את הבטחתי.
‏נראה לי שהוא חושב שזה אמיתי.
‏נתראה, דיק.
‏אתה מוכן, אבא?
‏היינו מרוצים מעצמנו כל כך באותו יום.
‏חשבנו שאולי נוכל לעצור את מה שעתיד לבוא.
‏שמצאנו דרך להיאחז.
‏או כמעט מצאנו.
‏מה אפשר לומר כשמאבדים את החבר הכי טוב?
‏או אימא?
‏או את החבר הכי טוב וגם את אביך?
‏כל מה שאני יודעת הוא שדיק ג'ונסון מת.
‏כל מה שאני יכולה לומר הוא שדיק ג'ונסון מת.
‏וכל מה שאני רוצה לומר הוא, ‏"תזכה לחיים ארוכים, דיק ג'ונסון".
‏תודה.
‏- בכיכובו של דיק ג'ונסון ‏נולד ב-1932 -
‏תרגום כתוביות: מיה אלון