Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX-ALKUPERÄISDOKUMENTTI
En saa tarpeeksi vauhtia, Felix.
Olin niin korkealla, että melkein kuolin.
Niinkö? Jessus.
Pelottavaa. Miksi luulit, että kuolisit?
Olin niin korkealla. Siistiä.
Pidit siitä, vai?
Jos pidät kuolemisesta.
Hei, Eva!
Hei. -Auta minut ylös, Felix.
Joo. Pidän.
No niin, nyt mentiin.
Oletko valmis?
Selvä, isä. Varovasti,
ettet liukastu olkiin.
Mitä?
Varo, ettet liukastu.
Varon kyllä.
Lupaatko?
Sinun vuorosi.
Olet niin iso painava tyttö.
Ehdin ennen sinua.
Sano hep.
Oletko kunnossa? -Saitko sen, äiti?
Sain. -Hienoa.
Olen aina halunnut elokuvaan.
Miten pääsen ylös?
Hieno liuku.
Olen jumissa. Tulkaa, Steve, Felix.
Tarvitsen apuanne.
Pysy alhaalla, isä.
Älä liiku.
Tämä on...
Sattuiko? Oletko kunnossa? -Olen.
On aivan liian raskasta ajatella,
että menettäisin hänet.
Hän on isäni.
Hän on avoin ja hyväksyväinen.
Sellaisen isän kaikki haluavat.
Ja minä sain sellaisen isän.
On koittanut se hetki,
kun hän alkaa kadota.
Emme hyväksy sitä.
Hän on psykiatri.
Minä taas kuvaaja.
Ehdotin, että tekisimme elokuvan hänen kuolemastaan.
Hän suostui.
Hei!
(MUUTAMA VUOSI AIEMMIN)
Selvä.
Haetaan jakkara.
Se on tässä.
Onpa kapea.
Niin on.
Paljonko se maksoi?
Paljonko se maksoi, Maureen?
Se oli 666 dollaria.
Voin mennä näin. -Mene sisälle.
Selvä.
En pääse ulos. -Minä autan.
Julmaa.
Näyttää hyvältä.
Onko siellä mukavaa?
Kukaan ei välitä mukavuudesta.
Sinä välität.
Hyvää yötä, rakas maailma.
Hän näyttää kuolleelta, Kimmy.
Katso käsien asentoa.
Laita alas.
Ja sitten...
Outoa nähdä kaverinsa arkussa.
Ei tunnu hyvältä.
Mutta kyse on elokuvasta.
Muistutan itselleni, että se on elokuva.
Elokuvissa on paljon mielikuvitusjuttuja.
Hän hengittää vielä.
Se tekee siitä helpompaa.
Se on keino.
Nyt hän nukkuu.
Yksi, kaksi, kolme. -Työnnä jaloilla.
Hienoa. -Juuri noin.
Hyvä. -Tukekaa takaa.
Nyt voit mennä alas rappusia.
Nousin ylös kuolleista.
Georgen avulla.
On kiva olla taas täällä.
Oli ikävä. -Minulla oli ikävä.
Tämä ei ole täyttä fantasiaa.
Se herättää paljon vakavia kysymyksiä.
Kaikkien on valmistauduttava.
Kaikki kuolevat aikanaan.
Siksi en pidä tätä fantasiana.
PSYKIATRI - SYNTYI 1932
Tiedätkö, missä olen hyvä?
Yliajetuksi tulemisessa.
Olen se pummi, joka otetaan kadulta -
ja heitetään bussin eteen.
Se tyyppi, joka hakataan tohjoksi.
Pidätkö työstäsi?
Stunteista vai?
Työstäsi stunttimiehenä siis.
Sanoisin, että pidän -
elokuvien maailmasta.
Selvä.
Mitä isompi, mahtavampi -
ja luovempi, sitä enemmän siitä pidän.
Voimmeko korjata mikin, Judy?
Kyllä.
Jos hahmo saisi sydänkohtauksen,
miltä se näyttäisi?
Se olisi...
Siis.
Hänen pitäisi mennä tuolin yli.
Se toimisi. Jalat olisivat ylhäällä.
Tärkeintä on, ettei kellekään... -Satu mitään.
Kellekään ei satu.
Isä ei ole menettänyt potilasta.
Olenpas.
Kaksi itsemurhaa.
En tiennytkään.
Monet stunttimiehet -
ovat tehneet itsemurhan.
Jos mietit itsemurhaa, puhu ensin minulle.
Mitä puhut? Minullako ongelmia?
Ei ole!
Se voi olla niin raaka kuin haluat.
Niin. -Mutta ensin -
kädet ylös luonnollisesti.
Selvä.
Olisi kiva, jos tuolisi...
Kaatuisi?
Tai potkaisisin sinut maahan.
Se olisi inhorealistinen -
mafiakuolema. -Niin.
Yritämme palkata stuntteja vahinkokuolemakohtauksiin.
Ai niin, sanoitkin "vahinko".
Niin.
Haluan tietää, miltä tämä kuulostaa sinusta?
Siis tyttäresi ehdotus,
että katsot kun Dick Johnson...
Niin. -...tiedätkö...
Sen halusin vain tietää.
Tästä tulee hienoa.
Selvä. -Niin.
Hieno kumara.
Niin.
Upeaa.
Valmista.
Olinko se minä? Se sattui.
Auts.
Mikä on ollut kovin tuntemasi kipu?
Sydänkohtaus.
Sattuiko se? -Kyllä.
Niinkö? -Niin.
En tiennyt.
Se sattui sydämeen.
Ja se koko tilanne.
Se, miten se alkoi.
Ei saa happea, makaa maassa.
Minut vietiin kotiin kivuissa.
Sitten lähdimme ensiapuun.
Sydänvaiva. Koko tilanne.
Ei yksi juttu, vaan se kokonaisuus.
Onneksi selvisit. -Niin.
Onneksi selvisin.
Ja montako vuotta sait elää vielä?
Se tapahtui -87, eli 20 vuotta, vai?
Enemmän. -Onko? Seitsemän...
30 vuotta.
30 vuottako?
Sait elää 30 vuotta lisää.
Aika hyvin.
Ehkä elämäni parhaat vuodet.
PÄIVÄÄ ENNEN SYDÄNKOHTAUSTA -
DICK JOHNSON SÖI KOLME PALAA SUKLAAKAKKUA
Mistä sain tämän?
Näen ötökän.
Pieni kärpänen.
Tapa se.
Voi pojat.
Ensimmäinen tappo, isä.
Se ei kuollut vielä.
Se taistelee elämästä.
Fiksu kärpänen.
Mikä se on? -Isoäitini.
Isoäiti Walder.
Kuoliko isoäitisi jo?
Kyllä, kauan aikaa sitten.
Kun olin... -Olitko vauva?
Ei, olin teini-ikäinen.
Kun olin teini-ikäinen,
hän asui meidän luonamme.
Haluan tämän. -Niin.
Ketä muita siellä on, Biba?
Tässä isoäitisi, joka kuoli.
Mikä hänen nimensä oli?
Mama.
Siksi häntä kutsuin.
Mutta muistatteko hänen oikean nimensä?
Catie Jo.
Juuri niin.
Hei.
VAINAJA - CATHERINE JOY JOHNSON
POLTTOHAUDATTU RUUMIS
Olen aina hävennyt varpaitani.
Ne ovat tuottaneet häpeää koko ikäni.
En liikkunut paljain jaloin.
Äitini itki niiden takia.
Kun hän näki ne ensi kertaa,
hän itki loputtomiin.
Mistä tiedät?
Olin siellä.
Niin.
Tiedämmekö, miten äiti tippui alas portaita?
Hän varmaan arvioi väärin.
Luuli olevansa alhaalla ennen aikojaan.
Niin. -Astui tyhjään.
Mitä häneltä murtui?
Lonkka.
Niin se raakuus alkoi.
Ole varovainen, kun menet alas.
Olen kyllä. -Niin.
Pidän kaiteesta kiinni. -Niin.
TAIVAS
Voitko laittaa yhden käden seinään?
Sen, joka on lähempänä seinää.
Juuri niin.
Onko valmis?
Olkaa hyvä!
Hymyile edelleen.
Täydellistä. Se riittää.
Toistammeko sen? -Se oli kaunista.
Hienoa hyppimistä, Bruce.
Minut kasvatettiin seitsemännen päivän adventismissa.
Vanhempani kasvoivat siinä uskossa.
Se vastaa kysymyksiin kuolemasta, kuten uskonnot yleensä.
Adventismissa synnittömät pääsevät taivaaseen,
mutta sen mukaan taivaassa ei ole vielä ketään.
Kuolleet odottavat haudoissaan.
He ovat tajuttomia, vähän kuin unessa.
Kun Jeesus palaa tuomiopäivänä,
uskovaiset nousevat -
taivaaseen ja ikuiseen elämään.
Kaadu, isä.
Perheeni noudatti adventismin sääntöjä jyrkästi.
Ei alkoholia, tanssia eikä elokuvia.
Yritin olla rikkomatta sääntöjä.
Mutta kun täytin 11,
isä vei minut ja veljeni katsomaan Mel Brooksin Frankenstein Junioria.
Se järisytti.
Pidin siitä kovasti.
Isäkin piti.
Hän eli aina hetkessä.
Hän tapasi sanoa: "Sain taivaani.
Täällä maan päällä ollessani kanssanne."
Hyvä? -Kyllä.
Hän tappaa minut. Monta kertaa.
Palaan aina henkiin.
Kuin Päiväni murmelina -elokuvassa.
Kuolleista noussut isä.
Siistiä. -Kuolleista noussut isä.
Ei ole helppoa kuolla.
Kun kuulin siitä, kauhistuin.
Mutta sitten hän sanoi, että palaat kuolleista.
Se on komedia.
Tehdään se.
Se on komedia. -Toivotaan niin.
Miten isäsi kuoli?
Hän hukkui.
Niinkö? -Hän oli alhaalla...
Miten se tapahtui?
Veneonnettomuus.
Hän ei osannut uida, ja se oli siinä.
Olin kahdeksanvuotias.
Kauheaa menettää isä niin nuorena.
Äiti oli vahva. -Niin.
Hän kasvatti meidät...
Jos vasen käsi ei kyennyt, oikea teki sen.
Hänen äitinsä kuoli...
Kuinka kauan siitä on?
Seitsemän vuotta sitten.
Niin.
Se oli surullista. -Kyllä.
Hänellä oli Alzheimer, joten hyvästelyt olivat pitkät.
Sitä osasi odottaa? -Niin.
Menetimme hänet monta vuotta ennen hänen oikeaa kuolemaansa.
Niin.
Kannamme vanhempiamme sisällämme.
Niin.
Mitä kannat isästäsi?
En tiedä. Ehkä...
Monet sanovat, että näytän aina vakavalta, mutta -
en tiedä.
Olen rauhan mies.
Niin.
Kun tämä on tyhjä, puran sen.
Saan tehtyä sen noin 10 minuutissa.
Asetan sen siististi lattialle.
Kaunista. -Tehdään se.
Selvä. -Hyvä.
Pidän tavastasi...
Se on surullista, kun lähdemme täältä.
Tämä on niin kaunis paikka.
Mutta teemme sen.
Älkää jättäkö mitään,
tai vien sen. Minua kutsutaan Fred Sanfordiksi.
Oli kiva nähdä.
Kiitos, Mike. Arvostan tätä.
Tulen huomenna irrottamaan hyllyt.
Kiitos. -Heippa.
Voit saada vielä sydänkohtauksen.
Älä nosta sitä. Voin nostaa sen. Isä...
Olen vahvempi.
Helppo nakki.
Tämä toimisto oli onnekas löytö. -Eikö ollutkin?
Kiva työpaikka.
Tri Johnsonin vastaaja.
Tri Johnson on eläkkeellä, ja toimisto on suljettu.
Jos tarvitset uutta psykiatria,
tri Johnson ehdottaa etsimään uuden vakuutusyhtiön sivuilta -
tai soittamaan heidän asiakaspalveluunsa.
Jos kärsit vakavasta mielenterveysongelmasta -
pyydä, että sinut viedään lähimpään päivystykseen.
Tri Johnson toivottaa hyvää vointia
ja kiittää potilaitaan.
Ilmoitan, että peruutan.
Jos pääsee ruutuun, pääsee myös pois.
Se siinä on ideana.
Kiitos.
Isäni on asunut yksin,
käynyt töissä ja kirkossa uskollisesti äidin kuolemasta asti.
Minä ja veljeni olimme tuhansien kilometrien päässä.
Vaikka olimme jo kokeneet äidin Alzheimerin,
havahduimme liian myöhään.
Saimme puheluita hänen ystäviltään.
Sitten hänen sihteeriltään.
Hän tuplabuukkasi potilaitaan,
kirjoitti reseptejä väärin.
Hän ajoi ylinopeutta rakennustyömaalla
ja jatkoi matkaa noin kymmenen kilometriä kotiin renkaat puhki.
Jokainen puhelu oli kuin hälytysääni.
Meidän olisi pitänyt ymmärtää,
muttemme pystyneet kuulemaan sitä taas.
Ette sanoneet, että auto otettaisiin pois.
Sanoimme, että myymme auton,
koska muutat New Yorkiin.
Niin sanoitte.
Niin.
Mutta kuka myy, milloin ja minne?
Listaamme sen Craigslistiin tällä viikolla.
Se on korjaamolla korjattavana.
Kerron kaiken, minkä tiedän.
Et saa autoa takaisin. Tiedän sen.
En aja sitä enää.
Et sitä autoa.
Ehkä jotain toista.
Onko se huonoin uutinen ikinä?
Ei huonoin, mutta huono kuitenkin.
Niin.
En ole niin pihalla,
etten voisi ajaa omaa autoa.
Kyse ei ole siitä.
Se myydään muuton takia.
Enkä ota autoa. -Et voi.
Tiedän sen. -Niin.
Mutta entä ennen muuttoa?
Siihen on vain pari päivää.
Selvä.
Anteeksi.
Tuntuu pahalta.
Kyse on itsenäisyydestäsi.
Niin.
Ei hätää.
Tiedän, miltä äidistä tuntui,
kun hän joutui hoitokotiin.
Tuntuuko se siltä?
Ei niin pahalta. -Ei niin.
Mutta se tuntui tosi pahalta.
Ymmärrät enemmän kuin hän.
Mutta ette luota, että minulla on -
sen verran enemmän ymmärrystä.
Kyllä luotamme.
Emme aio maksaa 2 000 dollaria -
siitä, että auto istuu vuokraparkissa New Yorkissa.
Siinä kaikki. -Siitä tässä on kyse.
Ymmärrätkö? -Ymmärrän.
Inhoan eniten muistiongelmassa sitä,
että satutan muita,
kun en muista asioita heistä.
Etenkin lähiaikaisia juttuja.
Niin. -Näin asuntosi.
Muistat kaiken vanhasta MG:stäsi.
Viimeaikaiset tapahtumat eivät painu mieleen.
Älä huoli. -Se ei käy päinsä.
Ei ystäviään halua loukata.
Isä. -Niin.
Tiedätkö, mitä tapahtuu?
Leivot suklaakakkua.
Miksi teemme niin?
Tappaaksenne minut.
Liittyikö sydänleikkauksesi aorttaläppään?
Ei läppään vaan valtimoihin.
Ohitusleikkaus? -Kyllä.
Kahden valtimon ohitusleikkaus.
Sepelvaltimoiden ohitusleikkaus. -Niin.
Kadutko sen kakun leipomista?
Olen tuntenut syyllisyyttä kaikki nämä vuodet.
Aika lopettaa.
Onko selvä? -Kyllä.
Teen näin ja sitten näin.
Katso tätä.
Armahdan sinut kaikesta, mitä tapahtuu tämän jälkeen.
JOANNE REINER TUCKERIN MUISTOLLE
Yksi haukku kerrallaan.
Katso äidin muistikirjaa.
Muisti kiinnosti häntä.
Kun kosiskelin häntä, häntä kiinnosti tämä.
Paradoksaalista, eikö?
Niin.
Tarvitsiko hänen työstää muistiaan silloin?
En tiedä.
Ehkä hän tiesi jo silloin -
olevansa sairas.
Tiesi Alzheimerista.
Hän oli niin hyvä,
että opettaja palkkasi hänet.
Niinkö? -Niin.
Kun kosiskelin häntä, hän teki kaikkea tuota.
Hänen muistinsa oli siis hyvä.
En tiedä.
Hän käytti eri apukeinoja -
muistamiseen, kuten alligaattori istuu ja syö jäätelöä -
tikapuiden yllä.
Niin hän teki sen. -Visuaalista...
Epätavallisia visualisointeja.
Niin. -Ne jäävät mieleen.
Niin.
Hän opetti sen sinulle.
Kyllä. Se oli aika hauskaa.
Niin.
Niin, nyt mennään.
Yksi, kaksi.
Toimiiko?
Näen, kuinka kello käy.
Tuo pieni kello käy kokoajan.
Selvä.
Nimesi on Johnson.
Mikä on etunimeni?
Annan vihjeen.
Olen tyttäresi.
Tiedät kyllä.
Se on Kirsten.
Tiedän tämän. Onko C. Richard Johnson olemassa?
Kyllä.
Samaa perhettä?
Kyllä.
Hyvä pointti.
Mennäänkö alas?
Mentäisiinkö?
Pidä silmät auki.
Olen kuvannut dokumentteja melkein 30 vuotta,
mutta tässä on melkein kaikki videot äidistä.
Ei yhtään videota siitä lämpimästä ja loistavasta naisesta, joka hän oli.
Kun äiti -
ei enää pystynyt liikkumaan -
ja olimme muuttamassa,
hän istui tähän tuoliin -
ja sanoi: "Tämä on meidän talomme".
Vastasin: "Ei hätää. Ei tarvitse muuttaa."
Ja hän sanoin...
Hän istui siinä hetken ja alkoi laulaa: "Que Sera, Sera".
Aika hyvä. -Niin.
Hän oli vahva.
Se on rankkaa.
Nyt koemme saman uudestaan.
Niin.
Se on pelottavaa.
Niin.
Olen pahoillani.
Niin.
Minä myös.
Muistan, kun hän sanoi: "Tämä on meidän talomme".
Niin.
Tämä on meidän talomme.
Hän ei halunnut lähteä. -Ei.
Kun hän pääsi perille, hän...
Hän sanoi: "Lähdetään pois".
Hän inhosi sitä paikkaa.
Voi poloista.
Voit lisätä tämän elokuvaan.
No... -En tiedä. Et helposti.
Jalkasi -
muuttuvat varpaallisiksi.
Tarpeellisiksi?
Varpaallisiksi.
Ne muuttuvat varpaallisiksi.
Miten teet sen?
Otamme lähikuvaa jaloistasi -
ja sijaisnäyttelijä...
Laitamme kultaisen liinan eteen -
ja jonkun toisen jalat tulevat siihen.
Kerroit kerran, että -
jos saisit toivoa mitä tahansa, se olisi...
Kerroinko?
Olin aika yllättynyt.
Luulin, että toivoisit maailmanrauhaa.
Toivoisin, ettei äiti kuolisi.
Niinkö?
Se kuulostaa oikealta.
Toivoisin sitä myös.
Katso tätä.
Mikä sotku.
Äiti on tuolla ylhäällä.
Onko? -Kyllä, tuolla. Näetkö?
Kuka laittoi hänet sinne?
En tiedä.
Kirk varmaan.
Muutetaan mielemme.
Jäädään tänne. Mitä tuumit siitä?
Olen samaa mieltä.
Hieno talo. -Eikö olekin?
Hullua lähteä.
Se on ongelma.
Jos en lähde, en voi olla lähelläsi.
Niin.
Totta.
Vaihdan talon silmänräpäyksessä siihen, että voin olla kanssasi.
Ei kysymystäkään.
Ei tarvitse edes miettiä. -Niin.
Tunnen samalla tavalla.
Arvaa, mitä tulee, isä.
Mainiota.
Kiitos. -Ole hyvä.
Eikö olekin hieno? -Kyllä.
Kiitos, Carl. Olet paras.
Kiitos, Carl.
Aika hyvä.
Hienoa.
Hän näyttää iloiselta siinä.
Kun hankit kaiken tämän tänne,
minusta on hankalampi päästä eroon.
Vaikka yritänkin tappaa sinut,
en yritä päästä sinusta eroon.
Vaikea kuvitella.
Pitää uskoa. Olen uskovainen.
Olet uskovainen.
Hyvä juttu, kulta.
DICK JOHNSON MUUTTI KIRSTENIN LUOKSE JOKA ASUU KAKSIOSSA
LASTENSA KAHDEN ISÄN NAAPURISSA
ASUNTO 6D - LAPSET JA ISÄT
Näytätte hienoilta.
Anna, kun sanon yhden jutun. Se...
Tämä on siistiä.
ASUNTO 6E
DICK, KIRSTEN JA LAPSET YHTEINEN AAMUPALA
He kutsuivat meidät luokseen.
Hei kaverit.
Nostamme maljan Forrest Vulle.
Kippis.
Mies kuoli, vai?
Ei, syntyi.
Tyttö.
Hän syntyi. Viva, nosta lasisi.
Onko koulupäivä?
On. Menemme kaikki.
Tulkaa nyt. Tuletko sinä, isä?
Täältä puuttuu...
Yksi puuttuu.
Tiedän. Hän on tulossa.
Missä lompakko on? -Et tarvitse sitä.
Yksi.
Kaksi.
Missä lompakko on? -Se on kotona.
Haenko sen? -Ei, minulla on rahaa.
Emme osta mitään.
Selvä.
Hienosti tehty.
Auto on täällä.
Varokaa. Katsokaa eteenne.
Katsoitteko, ettei tule pyöriä?
Selvä.
Menen alas hakemaan isän. Palaan pian.
Varo pyöriä, isä.
Klassikko.
Mä Kippari-Kalle oon
Roskalavassa asun
Pidän uimisesta Länkisääristen naisten kanssa
Mä Kippari-Kalle oon
Hyppää pois, Felix.
Mukavaa päivää.
Teit sen.
En kadu mitään.
Niin.
Elämä on valintoja.
Oliko sinulla ikinä -
toiveita siitä, mitä tekisit tässä elämänvaiheessa?
Ei.
Etkö ajatellut sitä? -En yhtään.
Et ajatellut tulevaa.
Olen hyvä elämään hetkessä.
Kiva, kun ikkunat ovat alhaalla.
Yritän selvittää,
mikä kolisee takana.
Kaikki hyvin.
Selvä. En voi...
Moottoritiellä ajaminen onnistuu hyvin.
Selvä.
Teemme muistikokeita.
Yritä muistaa nämä viisi sanaa:
kasvot, sametti, kirkko, päivänkakkara ja punainen.
Voitko toistaa ne?
Kasvot.
Sametti.
Punainen.
En muista.
Sanon ne vielä kerran.
Oletko valmis?
Kasvot, sametti, kirkko, päivänkakkara ja punainen.
Kasvot, sametti, päivänkakkara ja punainen.
Selvä.
Jos sanon, että banaani ja appelsiini ovat samoja,
koska ne ovat molemmat hedelmiä,
miten juna ja pyörä ovat samoja?
Ne ovat kulkuvälineitä.
Hienoa.
Muistatko ne sanat, mitkä pyysin muistamaan?
Yksi oli väri.
Muistatko mitään niistä?
Yksi oli ruumiinosa.
Kasvot. -Hienoa.
Hän sai 22 pistettä vuonna 2017.
Nyt hän sai 19.
Olen menossa hajalle.
Luuletko, että muistisi on sama?
Se on parempi. -Parempi kuin ennen?
En tiedä. Ehkä sama.
Selvä. -Ei se ole huonontunut.
Siksi pyydämme tyttäreltäsi -
tietoja, jos ei haittaa.
Selvä.
Onko hänen muistinsa muuttunut?
No...
Yritin miettiä, mitä sanoa,
mutta mietin vain, mitä tuleman piti.
Hänen unohtelunsa laajenee.
Hän kysyy samoja asioita monesti.
Hänen katseestaan tulee etäinen.
Hänen luonteensa katoaa.
Hän ei ymmärrä puhettani.
Enkä voi pyytää häneltä enää neuvoa.
Koko ajan yritämme vain pärjätä.
Äänennopeudella.
Anna merkki, kun haluat, että aloitan.
Otos neljä, B-klaffi.
Oletko valmis?
Selvä, isä. Voimme alkaa kävellä.
Ala kävellä luokseni.
Hyvä nopeus. Hienoa.
Jatka kävelemistä.
Varovaisesti, maa on kuoppainen.
Ole varovainen.
Hienoa. -Kaksi ja puoli metriä.
Noin, isä. Katso, mihin astut. Ja, Jake...
Alas.
Selvä.
Kolme, kaksi, yksi, alas.
Voi ei, se olen minä.
Sattui pahasti.
Kamppasit hänet etkä minua.
Se on muuten...
He kuluttavat sinut loppuun.
Se pelottaa.
Kuulitko äänen? Miten minä...?
Kuulin sen. -Oliko se...?
Kirstenillä on mikki, joten kuulin sen täältä asti.
Kuulin Kirstenin mikistä. -Niin.
Pelästyn joka kerta.
Näen, kuinka punainen takki tippuu,
ja luulen sitä sinuksi.
Se on vain kerran sinä.
Mutta se riitti.
Kiitos.
Kalifornian Loma Lindassa on yksi maailman -
isoimmista seitsemännen päivän adventismi -yhteisöistä.
Siellä asuu myös Dickin collegeihastus.
Pimputa ovikelloa. -Niin.
Onko kukaan kotona?
Kyllä. Kokeile.
Selvä. Kokeillaan.
Kukaan ei ole kotona.
Miten voit?
Onko siinä Lolita?
Kiva nähdä sinua.
Näytät samalta.
Et ole muuttunut yhtään.
Tunnistin heti.
Sovitaanko, ettei muututa.
Selvä.
Pysytään samoina. -Loistavaa.
Tulkaa sisään.
Kiitos.
Moni ei ole tuntenut yhtä kauan kuin me.
Ei. -Tapaamme jälleen -
ja jatkamme siitä, mihin jäimme. -Niinpä.
Olet paras.
Hän altistui jatkuvasti formaldehydille.
Se on rajua myrkkyä. -Hänhän oli patologi.
Henkeen ja vereen. -Niin.
Hän sanoi, että ruumishuoneella -
ruumiiden näkeminen pöydällä makaamassa -
sykähdytti häntä.
Hän sanoi, että se oli mysteeri,
jonka vain hän -
pystyi ratkaisemaan.
Ajattelin, että halpaa huvia.
Älä ota minua mukaan siihen.
Muuttiko se suhdettasi kuolemaan,
kun kumppanisi oli patologi.
Ajattelitko kuolemasta eri tavalla?
En tiedä. Ehkä vähän.
Se on vääjäämätöntä,
osa meitä. -Niin.
Uskotko vielä? Käytkö kirkossa?
Mikä suhteesi kirkkoon on? -Uskon todellakin.
Kuolema ei aiheuta huolta.
Raamatun mukaan ihmiset nousevat kuolleista.
Se riittää minulle.
Et välitä yksityiskohdista. -En.
Kauniita vaatteita.
Olisit ollut kauniimpi ilman niitä.
Et tiedä, miten paikat roikkuu.
Tietenkin tiedän.
Rypyillä on enemmän tilaa näkyä.
Kyllä.
Rypyt siis auttavat.
Sinulla on vähän.
Sinun pitää saada lisää. -Niin pitää.
Kyllä.
LISSABON
Näyttää hyvältä.
Aika herätä ja nousta.
Hän on painava.
Hitsi, vaari.
Hei.
Nouse. Vedän housut kinttuun.
VUOSI MYÖHEMMIN
En ole tämän huomion arvoinen.
En tiedä, miten tämä tapahtuu,
mutta meille maksetaan tästä.
Niinkö? -Kyllä.
Minulle ei makseta.
Ei.
Miksi aloit tekemään dokumentteja?
Fiktiosta maksetaan enemmän, eikö?
Tosielämä on usein kiehtovampaa -
kuin fiktio.
Sinulle maksetaan seikkailun luomisesta.
Niin juuri.
Muistatko, kun äitisi tuli asumaan meille?
Hänestä tuli seniili, ja hän muutti meille -
Bozartsiin. -Missä asuit?
Olin siellä.
Niin olit.
Niin. -Kun olit lapsi.
Juuri niin. -Muistan sen.
Nyt luot historiaa uudelleen.
Meidän historiamme toistaa itseään.
Mitä muistat ajastasi isoäidin kanssa?
Muistan,
että halusimme hänen -
leipovan kookos- tai suklaakakkua.
Hän teki aina... -Kookoskakkua.
Kun halusimme kookoskakkua,
hän teki banaanikakkua.
Ja se aiheutti pettymyksen.
Suklaajäätelöä.
Hyvää.
Tosi hyvää.
Elämä hymyilee.
Harmi, menit asunnon ohi.
Menin ohi. -Kyllä.
Onko tämä oikea ovi? -On.
Tämäkö, jossa on susi? -Niin.
Tämä se on.
Muistatko, missä huoneessa asut?
Muistan. -Missä?
Tässä huoneessa. -Hienoa.
Voinko istua alas? -Voit. Väsyttääkö?
Haluatko tämän...?
En. Jätä se. Kiitos.
Istun alas.
Onpa mukavaa.
Väsyttääkö?
Jalkani ovat kuin sementtiä.
En huomaa muistini huonontuneen.
Muut huomaavat sen paremmin.
Pelkäät, että olisit rasite.
Niin pelkään.
Mitä se tarkoittaa?
Ihan sitä vain.
Jos minä...
Asun luonasi nyt,
ja se voi muuttua pahemmaksi.
Voit joutua huolehtimaan minusta enemmän kuin nyt.
Sinun kanssa on kiva asua, joten en ole huolissani.
Jotkut ovat sitä mieltä,
että jos vointi huononee, he eivät halua elää.
Ei. Pidän elämästä liikaa.
Haluat elää siinäkin tilassa,
missä äiti oli, kun ei pystynyt enää kommunikoimaan?
Luulen niin.
Mutta saat luvan armomurhaan.
Missä vaiheessa?
No, kysy minulta, ennen kuin teet sen.
Haluatko kahvia?
Haluan oluen.
Vuodan verta!
Vuodan kuiviin.
Kuolen.
(NOIN PUOLI TUNTIA AIEMMIN)
Laitan tämän kaulaasi.
Veri vuotaa täältä.
Tämä on tässä.
Tämä menee -
alas vaatteidesi alta. -Tänne.
Sitten pumppaan verta ulos.
Mistä saat veren?
Täältä. -Maskeerausliikkeestä.
Ei sinusta.
Aitoa vertako?
Ei, emme ikinä tee niin elokuvissa. -Ei ikinä.
Luulin, että selititte siitä.
Se on tekoverta.
Tekoverta. -Huojentavaa.
Niin.
Luulin, että puhuitte...
Verensiirrosta? -Verestäni.
Eivät he halua vertasi.
Pidän verestäni.
Voit pitää veresi. -Hienoa.
Et menetä tippaakaan sitä.
Mahtava. Hyvä juttu.
Sopiiko näin?
Sopii. -Kiitos. Hienoa.
Sanoisin,
että toistakaa tekoveri-sanaa. -Tekoveri.
Kutsutaan sitä vain tekovereksi.
Selvä. -Se on hyvä tapa.
Pitäytykää siinä,
niin kaikki menee hyvin.
Isä kertoi, kun hän rakastui äitiin,
hän ei uskonut, että niin upea nainen hyväksyisi hänet.
Hän häpesi outoja jalkojaan -
eikä halunnut paljastaa niitä.
Sitten hän sai tietää äidin kantamasta surusta.
Äidin valmistujaispäivänä rattijuoppo törmäsi hänen autoonsa -
ja tappoi hänen äitinsä,
joka istui matkustajan paikalla.
Äitini oli visuaalinen.
Hän kuvasi kukkia ja maisemia.
Me molemmat pidimme oranssista.
Kun ajattelen sitä hetkeä, kun hän näki -
rakkaan äitinsä kuolleena vieressä,
ymmärrän vihdoin,
miksi hän käänsi aina katseensa vaikeilta asioilta.
Olisi helpompaa, jos rakkaus toisi vain kauneutta.
Mutta rakkaus vaatii, että kohtaamme toisen menettämisen pelon.
Että pidämme toisiamme lähellä, kun aika sitä vaatii.
Kun pystymme, nautimme pienistä ilon hetkistä.
TANSSIMINEN KIELLETTY!
Pahempaa kuin sydänkohtaus.
Niinkö? Pelottavampaa?
Paljon pahempaa, epämiellyttävämpää ja kivuliaampaa.
Niinkö? Mikä siinä sattui?
Kylmyys ja märkyys ei ollut hauskaa. -Niin.
Pitää lopettaa.
Hyvä, että veri on hyvää.
Kyllä. -Muuten ajattelee, että mitä tapahtuu.
No...
Ehkä kymmenen eri ihmistä.
Kymmenenkö?
Viimeiset 30 vuotta -
olen ollut New Yorkissa. -Niin.
Olet hoitanut...
Olen hoitanut eri syöpäpotilaita.
Myös vainoharhaisia ja halvauksen saaneita.
Otan sen. -Kiitos.
Kiitos. Anteeksi keskeytys.
Et keskeytä, isä.
Mistä puhuimme...
Puhuimme siitä, kuinka paljon Marta tietää,
mitä ihmiset käyvät läpi ennen kuolemaansa.
Niin.
Hän on ollut kymmenen ihmisen seurassa kuoleman hetkellä.
Vau. -Niin.
Minä olen yhdestoista.
Tunnen perheet.
Niin.
Jokainen on erilainen.
Vähän kuin psykiatrin työ.
Kyllä. Se on mielenterveystyötä.
Hoivatyö on mielenterveystyötä.
Kyllä.
Olette kummatkin hoitaneet vainoharhaisia, skitsofreenisia,
ja psykoottisia henkilöitä. Sekaisin menneitä.
Kokemukseni mukaan on helpompaa, kun hyväksyy -
asioita elämässä.
Paljon helpompaa. Kun taistelee jotain sellaista vastaan...
Taistelu ei tuo sitä takaisin.
Asioita ei voi hallita. -Niin.
Etenkään sairautta ei voi hallita.
Terveysongelmia... -Ei niin.
Kuolemaa ei voi hallita. -Eikä ihmisiä.
Pitää vain hyväksyä.
Ja käsitellä se.
Kun olin töissä New Jerseyssä, pelastin -
sydänkohtauksesta kärsineen.
Hän antoi 20 taalaa siitä.
Tipiksi.
"Merkitsi valtavasti, että pelastit henkeni."
Heippa.
Nähdään huomenna.
Pidän pupusta.
Hienoa.
Me kaikki tarvitsemme pienen pupun viereemme nyt.
Niin.
Hän nukkuu enemmän kuin ennen, eikö niin?
Mitä?
Pitäisi lopettaa tämä häiritsevä kuvaaminen.
Ei se haittaa.
Se ei häiritse.
Se, että hän jaksaa tehdä tätä, on...
Mahtavaa. -Niin.
Hän tekee sen sinulle.
Niin. -Rakkaudesta.
Kyllä. Hän tekisi mitä vain vuokseni.
Pitää vain varoa, etten -
astu sen rajan yli, mikä on sopivaa hänelle.
On vaikea nähdä sitä rajaa.
Hän on onnellinen. Hän nauraa joka tapauksessa.
Niin on. -Niin.
Hän hyväksyy. Hän on hyvin fiksu.
Muisti on, mikä on. -Niin.
Niin kultaista. -Kyllä.
Sulje ovi, kun lähdet.
Valo pitää minut hereillä.
Nyt on päiväaika.
Heräsit kesken kaiken viime yönä -
monta kertaa.
Etsit potilasta.
Mitä?
Luulit, että olohuone oli odotustila.
Niinkö?
Ja tämä oli toimistosi. -Niinkö?
Tulit katsomaan, odottaako potilas sinua.
Muistatko sen?
En. -Niin.
Mielenkiintoista. -Niin.
Sinulla oli vaatteet päällä,
ja kello oli kolme aamulla.
Puit päälle ja tulit etsimään potilasta.
Nukuinko vaatteet päällä?
Olit nukkumassa. -Niin.
Laitoit vaatteet päälle ja tulit etsimään potilasta.
Puin päälle, vai? -Niin.
Luulin, että joku on täällä.
Minä olin.
Lapsetkin olivat.
Mutta olit sängyssä. -Nukkumassa.
Olitte nukkumassa. Ette saa antaa minun tehdä niin.
Miten pysäytämme sinut?
Herättäkää minut ja lähettäkää sänkyyn.
Lähetinkin. -Meninkö?
Tulit takaisin.
Tulit kolme kertaa. -Niinkö?
Olit ihan varma,
että potilas odottaa sinua. -No johan nyt.
Mitä voimme tehdä sille? -En tiedä.
Herätä ja sano jyrkemmin:
"Sinulla ei ole vastaanottoa,
tämä ei ole toimistosi. Täällä asut ja nukut.
Mene takaisin nukkumaan.
Häiritset minua ja lapsia."
Teillä on paljon karkkia.
Voin vain kuvitella...
Anna, kun katson.
Paljonko sait?
Ylitämme tien.
"MISSÄ OLET, KIRSTEN?"
Voimmeko ylittää tien?
Haluatteko lisää karkkia? -Kyllä.
Pitää hakea vaari ja päästää Marco kotiin.
Missä isäsi on?
Asunnossasi.
Toivottavasti.
Hetkinen.
Missä he ovat? Tuollapäinkö? Pakko olla.
Näetkö heidät? -Selvä.
"HALUATKO KARKKIA?"
"ONKO TÄMÄ OSA ELOKUVAA?"
Kerron, mitä tapahtui.
Mene ympäri, niin pääset autoon.
Varo liikennettä.
Olit talossa yhden lapsista kanssa.
Laitoimme sinut istumaan TV:n eteen,
koska sinua väsytti. -Niin.
Sitten menimme ulos ja palasimme. -Niin.
Jätittekö minut yksin kotiin?
Kyllä, katsoit telkkaria.
Se oli erilaista.
Se oli vieras paikka.
En ollut ollut siellä ennen. -Niin.
Löysit minut. Olen kiitollinen sinusta -
ja siitä, että löysit minut.
Pelastit minut. -Emme kadota sinua.
Toivottavasti ette. -Niin.
Olisin voinut joutua hukkaan.
Tuntuiko se...?
Jos et olisi palannut,
en tiedä, mitä olisin tehnyt.
Kulta, isäsi on ihan sekaisin.
Hyvää halloweenia!
Olen iloinen, että löysit minut. -Mekin olemme.
Rakensimme tämän, jotta voisimme kuvitella, miltä yksin jääminen tuntui.
Pelotti laittaa hänet sinne.
Hän on harvoin oma itsensä.
Eilen estin häntä lähtemästä kotoa kolmelta aamulla.
Hän oli menossa junaan.
Suoritti muka salaista tehtävää.
Kun menin hakemaan hänet lavasteista,
koimme kirkkaan hetken,
jossa tiesimme, mistä tässä oli kyse.
Samasta kuin äidin kohdalla.
Että jättäisin hänetkin joku päivä jonnekin jotenkin.
Venytän kuminauhaa.
Hyvä. -Loistavaa.
Mahtavaa. -Kyllä.
Mene makuulle ja ota torkut.
Selvä. -Jalat ylös.
Sen kyllä osaan. -Niin.
Adventismin mukaan maailmanlopun jälkeen Jeesus palaa maahan -
ja herättää synnittömät seuraajansa ylös kuolleista.
Hän vie heidät taivaaseen ikuiseen elämään.
Kuoleman edessä on toivoa, että kaikki järjestyy.
Adventismissa ajatellaan,
mitä en tajunnut ennen, että kauheinta ja -
pelottavinta on, jos jää jälkeen.
Lähden Israeliin tänä iltana, isä.
En tiennytkään.
Etkö? -En.
Luulin, että muistaisit.
En muistanut.
Onko vaikeaa, kun olen poissa?
On. Tai ei oikeastaan.
Minulla on ikävä. -Niin.
Minun tulee ikävä.
Pitääkö minun tehdä jotain, kun olet poissa?
Miten pitäisi käyttäytyä?
Käyttäydyt hyvin.
Et tarvitse apuani siinä.
Selviät kyllä. -Siksi olet täällä.
Kun olet täällä, käyttäydyn hyvin.
Mitä teet, kun lähden?
Sitä kysyn juuri sinulta.
En tiedä, mitä teen ilman sinua.
Ole varovainen. -Olen kyllä.
Sinulla on pikkuveli hoidettavana.
Sinä, vai? -Kyllä. Olen pikkuveljesi,
joka on dementoitunut.
Söpöä. Olen pikkuveljesi.
Olen pikkuveljesi.
En isäsi, vaan pikkuveljesi.
Mitä pikkuveljet tekevät?
Seuraavat perässä ja ovat tiellä.
Pikkuveljet eivät ole tiellä.
Ovatpa.
Pikkuveljet ovat hauskoja. -Ovatko?
Rakastan sinua.
Silmiä vetistää.
Ovatko ne aitoja kyyneleitä,
vai ovatko silmäsi vain vetiset?
Aitoja kyyneleitä.
Ikävä tunnustaa.
Ilosta ja rakkaudesta.
Hienoa.
Teidän molempien pitää -
täyttää -
vuoka ensin suklaalla.
Mitä pidät, Felix? -Onko hyvää?
Olen innoissani,
että teette kakun vaarin 86-vuotispäiville.
Ikuisesti.
Hienoa. -Eikö?
Onpa hyvää.
Älä katso!
Näkikö hän? -Korjaisitko TV:n taas?
En usko.
Näkikö hän?
Mitä mitä näin? Näin... -Näitkö?
...kakkua.
Onneksi hän unohtaa sen, eikö niin?
Luulen niin. Hän ei muista, että teemme kakkua.
Älä katso!
Voiko joku korjata TV:n?
Minä voin. -Tulen sinne.
Kiitos. -Laitetaan Kirkin ohjelma.
Löydämme lehtiä liitu- ja tertiäärikausilta.
Lehdet ovat erilaisia.
Dinosaurusten lisäksi -
myös kasvit kuolivat sukupuuttoon.
Syötävä oli vähissä, ja dinosaurukset, mosasaurit -
ja miltei 75 % lajeista kuoli sukupuuttoon.
Pystytkö siihen? Pidä sitä, se on painava.
Paljon onnea vaan
Vau!
Paljon onnea vaan, Richard C Johnson
Vau!
Paljon onnea vaan
Kaunein näkemäni kakku.
Ja saat toisenkin!
Nostatko kasin pystyyn? -Joo.
Katos vaan, 86. Onko se oikein?
Eikö sen pitäisi olla 88? -Ei.
Toivo jotakin.
Jes!
Hyvin tehty.
Jes.
Haluan leikata keskeltä. -Saanko minäkin leikata?
Kaikki saavat.
Yksi kerrallaan.
Anna siskosi leikata ensin.
Jättäkää muillekin.
Siksi leikkaamme monta. -Niin pitääkin.
Minun vuoroni. -Vau.
Hienoa.
Hienosti tehty. Parasta syömääni suklaakakkua.
Ja olen syönyt niitä paljon.
Totta. -Uskon sen.
Tämä on parasta.
Mitäs olette mieltä, lapset?
Kuka leipoi sen?
Mitä mieltä olet?
Söitkö sen?
Söitkö? -Kyllä.
23. KESÄKUUTA 2019
Kuusi-yksi-yksi, ilmoitus.
86-vuotias mies, sydänpysähdys.
Potilaalla on kammiovärinä. Yksi isku annettu.
Elvytys meneillään. Arvioitu saapuminen on 6 minuuttia.
Kiitos. -Elvytys.
Tarkistamme pulssin myöhemmin.
Ei hätää.
Analysoidaan.
Vieläkin kammiovärinä. Annamme toisen iskun.
Isku tulossa. Irti.
Vielä pysähtynyt. Ladataan.
Irti. -Irti? Kaikki irti.
Ladattu, isku annettu.
Jatka elvytystä, Jimmy. -Kymmenen-neljä.
Paina analyysiä.
Anna mennä.
Kolme, neljä, viisi, kuusi, seitsemän. -Analysointi käynnissä.
Istu tuonne.
Laita turvavyö kiinni.
Selitän matkalla.
Viisi, kuusi, seitsemän, kahdeksan.
Yhä kammiovärinä. Uusi isku.
Pysähtyikö sydän taas?
Se on vieläkin pysähtynyt. Yksi sekunti, lataa.
Irti? -Irti.
Yksi, kaksi, kolme, neljä, viisi, kuusi, seitsemän.
Yhtenä päivänä työmatkalla -
näin, kun nainen teki itsemurhan -
hyppäämällä sillalta kahden metrin päässä.
Kun saavuin töihin -
lähetin sähköpostia -
Dickille. Siinä oli vain yksi sana.
Aihekentässä luki "Auta".
Dick soitti minulle heti.
Hänen kykynsä ymmärtää menetystä ja kärsimystä -
ja löytää parhaat keinot selviytymiseen oli uskomaton.
Soitin hänelle ensimmäisenä, kun mieheni kuoli.
Sydämeni särkyi, kun näin hänet muutaman päivän päästä,
kun hän halasi minua,
ja sitten kysyi, miten mieheni voi.
Ymmärsin, että tämä on toisenlainen menetys.
Muistinmenetys.
Tiedän, että niin kauan kuin muistini säilyy,
muistan hänet.
Kiitos.
Dick nautti juhlistamme kotonamme.
Hän piti perinteestäni päättää juhlat aina iloisesti.
Klo 22 soitin aina kelloa ja -
lausuin kovalla äänellä:
"Olette syöneet ruokani ja juoneet viinini.
Sanoneet kaiken tarvittavan. Nyt on aika lähteä."
Ennen heidän lähtöään soitin metsästystorvella lähtölaulun.
Pitää selvitä tästä.
Dick tuli luokseni ja sanoi: "Ray,
jos olet hengissä minun jälkeeni,
soita se lähtö...
Soita se lähtölaulu hautajaisissani."
Vietin lapsuuteni joka lauantain tässä kirkossa.
Äitini hautajaiset olivat täällä.
Ennen kun muutimme isän Seattlesta New Yorkiin -
vähän yli kolme vuotta sitten -
perheemme, ystävämme ja yhteisömme -
kokoontui ihanasti ja rakkaudella -
ja antoi meidän kuvata hyvästimme isälle.
Vaikka hän oli vielä elossa.
Tänään ei ole ilon päivä.
Huuleni ovat heikot, henki ei kulje hyvin, mutta Dick -
yritän parhaani. Pidän lupaukseni.
Hän luulee sitä aidoksi.
Nähdään myöhemmin, Dick.
Oletko valmis, isä?
Olimme niin iloisia sinä päivänä.
Luulimme voivamme pysäyttää tulevan.
Luulimme voivamme pitää kiinni.
Melkein keksimme keinon.
Mitä voi sanoa, kun menettää parhaan kaverin?
Tai äidin?
Tai parhaan kaverin, joka on oma isä?
Tiedän vain, että Dick Johnson on kuollut.
Voin vain sanoa, että Dick Johnson on kuollut.
Haluan vain sanoa, että kauan eläköön Dick Johnson.
Kiitos.
TÄHTIROOLISSA DICK JOHNSON S. 1932 -
Tekstitys: Alina Lehtinen-Vela