Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINAL DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Du kan ikke komme højere, Felix.
Det var så højt oppe, at jeg nær var død.
Var du nær død? Du milde.
Det er skræmmende. Hvorfor tror du, du var ved at dø?
Jeg var for højt. Skønt.
Var du vild med det?
Hvis man elsker at dø.
Hej. Eva!
-Hej. -Vil du trække mig op, Felix?
Ja, tak.
Godt.
Er du klar til en flyvetur?
Pas på, far,
for du kan glide på halmen.
Hvad?
Halmen er glat, pas på.
Det gør jeg.
Okay. Lover du det?
Din tur.
Du er sådan en tung pige.
Jeg gør det før dig.
Sig til.
-Er du okay, far? -Fik du det i kassen?
-Ja. -Vidunderligt.
Jeg har altid villet være skuespiller.
Hvordan kommer jeg op?
Skøn glidetur.
Jeg kan ikke bevæge mig. Kom nu, Steve, Felix.
Du skal have hjælp.
Bliv liggende, far.
Du skal ikke røre dig.
Åh...
-Er du uskadt? -Ja.
Tanken om, at jeg kan miste den mand,
er ikke til at holde ud.
Han er min far.
Han er sådan en åben og rummelig person.
Sådan en far ønsker man sig.
Og det har jeg. Det har jeg haft hele mit liv.
Men nu er det over os.
Han begynder at forsvinde.
Og vi accepterer det ikke.
Han er psykiater.
Jeg er filmfotograf.
Jeg forslog, vi lavede en film om hans sidste tid.
Han sagde ja.
Hov!
(FÅ ÅR TIDLIGERE)
Godt.
Vi finder en stol.
Det er den her.
Den er ret snæver.
Det er ret snæver.
Hvor meget har den kostet?
Hvor meget har den kostet os, Maureen?
Seks hundrede og seksogtres dollar.
-Jeg kan gøre sådan. -Bare hop i.
-Ja. -Okay.
-Jeg kommer måske aldrig ud.
Det er voldsomt.
Det ser ret godt ud.
Er der hyggeligt?
Bekvemmelighed er ligegyldigt.
Ikke for dig.
Godnat, skønne verden.
Kimmy, han ser død ud.
Ray, kom og se på hænderne.
Sådan.
Og så...
Det er underligt at se sin ven i en kiste.
Det er ikke godt for mig.
Men det er en film,
og jeg minder mig konstant om, at det er film,
og man ser en masse underligt i film, der aldrig sker.
Han trækker stadig vejret.
Det gør det mindre hårdt.
Det er fidusen.
Nu sover han.
-Okay, en, to, tre. -Skub med din fod.
-Flot klaret. -Sådan.
-Det er flot. -Støt i ryggen.
Nu kan du gå ned ad stigen.
En genopstandelse.
Du milde!
Det er rart at være tilbage.
-Vi har savnet dig. -Jeg har savnet jer.
Det, du gør, er ikke blot en fiks idé.
Jeg tror, det på sin vis sætter en del alvorlige spørgsmålstegn,
og alle skal forberede sig.
For alle dør,
så jeg opfatter det ikke som en fiks idé.
PSYKIATER FØDT 1932 -
Ved du, hvad jeg kan?
Jeg er god til at blive kørt over.
Jeg er ham, man hiver fat i på gaden
og skubber ud foran en bus.
Jeg er ham, man gennemtæsker.
Elsker du, hvad du laver?
Hvad stunts angår? Eller...
Ja. At være stuntman?
Jeg vil sige, at jeg elsker...
...biografverdenen.
Okay.
Og jo større og prægtigere
og mere kreativt det er, des mere elsker jeg det.
Judy, kan du fikse mikrofonen?
Ja.
Hvis vi sagde, han fik et hjerteanfald,
har du så gjort det?
Det ville være...
Du ved.
Jeg ville få ham til at falde bagover,
for det ville gøre indtryk. Benene ryger op.
-Men det vigtigste er, at ingen... -Kommer noget til.
Ingen kommer noget til.
Far mistede heller ingen patienter.
Det gjorde jeg.
Jeg har haft et eller to selvmord.
Det vidste jeg ikke.
Faktisk har flere stuntfolk
begået selvmord.
Så hvis du har selvmordstanker, taler du med mig.
Mener du, jeg har et problem?
Jeg har ingen problemer!
Og så kan det være lige så voldsomt, man vil.
-Ja. -Men først
løfter du hænderne i vejret.
Ja.
Så ville det være rart, hvis du kunne... Din stol kunne...
Vælte bagover? Ja.
-Eller jeg kunne sparke dig. -Ja.
Det er en slags
-mafiadød, du ved? -Ja.
Vi forsøger at caste stuntfolk til dødsfald som følge af ulykke.
Nå ja. "Som følge af ulykke."
Ja.
Appellerer det egentlig til dig?
Din datters idé om
at læne sig tilbage og se Dick Johnson...
-Ja. -...du ved...
Okay, det var det, jeg ville vide.
Det skal nok blive alle tiders.
-Ja. -Ja.
Du har fanget det duknakkede.
Ja.
Skønt. Fantastisk.
Klar.
Var det mig? Det gør ondt.
Av.
Hvad er det værste, du har oplevet i dit liv?
Jeg tror, det var hjerteanfaldet.
-Gør hjerteanfald ondt? -Ja.
-Virkelig? -Ja.
Det vidste jeg ikke.
Gjorde det ondt i hjertet?
Ja, og hvis man samler det hele...
Den indledende fase,
hvor man ikke kan få luft og ligger ned,
og man kommer hjem i smerte
og bliver så kørt til skadestuen
og får hjertestop... Hele scenariet.
Ikke kun én ting, men som et hele.
-Jeg er glad for, du overlevede. -Ja.
Jeg er glad for, jeg overlevede.
Og levede hvor mange år til?
1987... Det er 20 år, ikke?
-Mere end det. -Er det? Syv...
Tredive år.
Er det 30 år?
Tredive år. Du fik 30 år til.
Det er ret godt.
Nok de bedste år i mit liv.
DAGEN FØR HANS HJERTEANFALD
SPISTE DICK JOHNSON TRE STYKKER CHOKOLADELAGKAGE
Hvor kom den fra?
Jeg kan se et insekt.
Der er en lille flue.
Slå den ihjel.
Manner.
Det er deres første drab, far.
Fluen er ikke død endnu.
Den kæmper for sit liv.
Klog flue.
-Hvad er det? -Det er min bedstemor.
Det er bedstemor Walder.
Er din bedstemor allerede død?
Hun er allerede død. Hun døde for længe siden.
-Da jeg var... -Var du en lille baby?
Nej, hun døde, da jeg var teenager.
Og da jeg var teenager,
boede hun hos os.
-Jeg vil have den her. -Ja.
Hvem er der ellers, Biba?
Det er din bedstemor, der døde.
Ved I, hvad hun hed?
Mor.
Ja, det kaldte jeg hende.
Men kan nogen huske, hvad hun hed?
Catie Jo.
Nemlig.
Hej...
MINDE FOR AFDØDE CATHERINE JOY JOHNSON
Jeg har altid været flov over de tæer.
De har været kilde til forlegenhed hele mit liv.
Jeg ville ikke gå med bare tæer.
De har givet min mor mange tårer.
Da hun fødte mig og så de tæer,
græd hun som pisket.
Hvordan ved du det?
Jeg var der.
Ja.
Ved vi egentlig, hvordan mor faldt på trappen?
Jeg tror, hun må have fejlvurderet
og ment, hun var nede, før hun var.
-Ja. -Og gået ind i noget.
Hvad brækkede hun?
Det var en hofte.
-Det var begyndelsen til enden. -Ja.
Du passer på, når du går ned.
-Jeg passer meget på. -Ja.
-Jeg holder fast i gelænderet. -Ja.
HIMLEN
Kan du løfte en arm op mod væggen,
den, der er tættest på væggen, på en underlig...
Ja, det er fint.
Klar?
Og værsgo.
Bliv ved med at smile.
Perfekt, vi har det i kassen.
-Afspiller vi det? -Det var smukt.
Det var et flot hop, Bruce.
Mine forældre opdrog os i syvende dags adventist-religionen.
Det blev de også selv.
Som enhver religion giver den svar på vores spørgsmål om døden.
Adventismen lover himlen til de retfærdige.
Men den siger også, at der endnu ikke er nogen i himlen.
De døde skal vente i deres grave.
De er bevidstløse, i en slags søvn.
Først når Jesus kommer tilbage til jorden på dommedag,
vil de troende genopstå
og stige til himmel og leve i al evighed.
Og fald, far.
Vi udøvede adventismen som en streng religion.
Ingen alkohol, ingen dans, ingen film.
Jeg prøvede ihærdigt ikke at bryde en eneste regel.
Men da jeg var 11,
tog min far min bror og mig ind og se Mel Brooks' Frankenstein junior.
Jeg blev chokeret.
Og jeg elskede den.
Det gjorde min far også.
Han kunne leve i nuet.
"Jeg har himlen," sagde han.
"Lige her på jorden. Med alle jer."
-Okay? -Ja.
Hun slår mig ihjel. Adskillige gange.
Og jeg bliver levende igen.
En ny dag truer igen og igen.
-Den genopståede far. -Ja.
-Det er fedt. -Den genopståede far.
Det er ikke let at dø, siger jeg bare.
Da hun fortalte mig den del, sagde jeg: "Åh nej."
Men hun sagde, du kom tilbage, så det var alle tiders.
Det er en komedie.
Vi gør det.
-Det er en komedie. -Det håber jeg.
Hvordan døde din far?
Han druknede faktisk.
-Druknede? -Han var...
Hvordan skete det?
En bådulykke.
Han kunne ikke svømme, så det var det.
Jeg var otte år gammel.
Det er forfærdeligt at miste sin far i den alder.
-Men min mor var en stærk kvinde. -Ja.
Hun opdrog os, og du ved...
...glippede venstre hånd, ramte højre hånd.
Ja. Hendes mor døde...
Hvor længe er det siden?
Det er allerede syv år siden, mor døde.
-Ja. -Ja.
-Det var et sørgeligt tab. -Ja.
Men hun havde Alzheimers, så det var et langt farvel.
Så man forventer det måske?
Vi mistede hende flere år, før hun reelt døde.
-Okay. -Ja.
Vi bærer alle vores forældre i os.
Ja.
Hvad har du fra din far?
Det ved jeg ikke. Nok...
Nogle siger, jeg ser alvorlig ud hele tiden, men...
Jeg ved det ikke rigtig.
Jeg er en fredens mand.
Ja.
Her er tømt. Jeg kan begynde her.
Jeg kan være ude på fem-ti minutter,
og jeg lægger det pænt ned.
-Smukt. -Vi gør det.
-Det er afgjort. -Godt.
Jeg kan godt lide...
Det er trist for os. Vi går fra alt det her,
der er så fint et sted,
men vi gør det.
Ryd alting.
Jeg tager det med hjem. Jeg hedder onkel Joakim.
Godt at se dig.
Okay. Tak, Mike.
Jeg kommer i morgen og river hylderne ned.
-Tak. -Farvel.
UNGDOMMENS UDFORDRING
Situationen er oplagt til et hjerteanfald.
Du skal ikke løfte den. Jeg kan gøre det.
Jeg er langt stærkere end dig.
Det rene barnemad.
-Jeg var heldig at finde det her kontor. -Ja.
Et vidunderligt sted at arbejde.
Dr. Johnsons telefonsvarer.
Dr. Johnson er gået på pension, og hans kontor er lukket.
Hvis du har brug for en psykiater,
foreslår dr. Johnson din sundhedsforsikrings hjemmeside
eller et opkald til deres kundeservice.
Hvis du har en psykisk krise,
så bed nogen om at køre dig til den nærmeste skadestue.
Dr. Johnson ønsker dig alt godt
og takker dig for at have været en værdsat patient.
De skal vide, jeg bakker ud.
Kan man komme ind, kan man komme ud.
Det er pointen, ikke?
Tak.
Min far havde levet alene
og var trofast gået på arbejde og i kirke lige siden min mors død.
Min bror og jeg var begge tusindvis af kilometer borte,
og skønt vi allerede havde været igennem min mors Alzheimers,
lagde vi ikke mærke til noget, før det næsten var for sent.
Vi begyndte at få opkald fra hans venner.
Så hans sekretær.
Han bookede sine patienter to gange
og lavede fejl i deres recepter.
Han var i høj fart kørt gennem en byggeplads
og fortsat otte kilometer hjem på fire punkterede hjul.
Hvert opkald føltes som en alarmklokke,
og selv om vi burde have forstået det,
kunne vi bare ikke klare at høre det igen.
I sagde ikke, at I ville tage bilen fra mig.
Vi sagde, vi solgte bilen,
fordi du flyttede til New York.
Ja, det gjorde I.
Det er alt.
Men hvem sælger den, hvornår og hvor?
Det kommer på Craigslist denne uge.
Den er næsten færdig på værkstedet.
Jeg fortæller dig, hvad jeg ved.
Men du får ikke bilen tilbage.
Jeg kører ikke igen.
Nej. Ikke den bil.
Måske en anden bil.
Er det en skrækkelig nyhed?
Nej, men det er en ret dårlig nyhed.
Ja.
Jeg er ikke så fjern endnu,
at jeg ikke kan køre i min egen bil.
Det handler ikke om det,
men om at du flytter til New York.
-Jeg tager den ikke. -Du beholder den ikke.
-Det ved jeg. -Korrekt.
Men mellem nu, og når...
Det er kun et par dage.
Okay.
Undskyld.
Jeg ved, det gør ondt.
Det er din uafhængighed, ikke?
-Jo. -Ja.
Det skal nok gå.
Jeg ved, hvordan mor må have haft det,
da hun kom på plejehjem.
Er det sådan, det føles?
-Ikke så slemt. -Nej.
Det er ikke så slemt, men det var slemt.
Du er lidt mere klar, end hun var.
Ja. Men I mener ikke,
jeg er meget mere end det.
Jo, vi gør. Hold op.
Vi betaler bare ikke 2.000 dollar
for at lade en bil holde i en lejet garage i New York.
-Det er alt. -Vi gør ikke andet.
-Forstår du? -Jeg forstår.
Det, jeg hader mest ved mit hukommelsestab,
er, at det sårer folks følelser,
når jeg ikke kan huske ting om dem.
Specielt de seneste.
-Ja... -Jeg har set din lejlighed.
Du kan huske alt om din gamle bil.
Men min korttidshukommelse er væk.
-Det er okay. -Det er ikke okay.
Man vil ikke såre sine venner.
-Far. -Ja.
Ved du, hvad der sker herovre?
I laver chokoladelagkage.
Hvorfor gør vi det?
I vil slå mig ihjel.
Var det hjerteklapper? Din hjerteoperation?
Ikke hjerteklapper, det var pulsårer.
-Bypass? -Bypass.
Dobbelt bypass.
-Bypass i kranspulsåren. -Ja.
Fortryder du at lave kagen, Joanne?
Jeg har følt mig skyldig alle årene.
Det er på tide, du stopper.
-Okay? -Ja.
Jeg gør sådan og så sådan her.
Se lige!
Du får syndsforladelse for alt, der sker mig efter i dag.
TIL KÆRLIGT MINDE OM JOANNE REINER TUCKER
FØDT 1937 - DØD 2018
I det mindste en mundfuld ad gangen.
Se lige mors bog om hukommelse.
Hun elskede alt om hukommelse.
Da jeg gjorde kur til hende, var hun optaget af det.
Det er lidt et paradoks, ikke?
Jo.
Mon hun havde brug for at arbejde med den?
Ingen anelse.
Måske vidste hun på forhånd...
...at hun ville blive syg.
-Ja. -At hun fik Alzheimers.
Hun var så god,
at underviseren bad hende arbejde for sig.
-Virkelig? -Ja.
Da jeg gjorde kur til hende, gjorde hun alt det.
Så hun havde god hukommelse.
Det ved jeg ikke.
Jeg kan huske, hun fandt på navne,
som en alligator, der spiser en isvaffel
øverst på en stige...
-Sådan gjorde hun. -Det er visuelle...
Visuelle påmindelser, der var usædvanlige...
-Ja. -...dem husker man.
Ja.
Kan du huske, hun lærte dig det?
Ja, jeg syntes, det var sejt.
Ja.
Så er det nu.
En, to...
Går det?
Jeg ser det lille ur gå hele tiden.
Går det lille ur hele tiden?
Så du hedder Johnson.
Jeg hedder Johnson. Hvad er mit fornavn?
Jeg giver dig et hint.
Jeg er din datter.
Du ved det godt.
Det er Kirsten. Jeg er Kirsten.
Det ved jeg. Og er der en C. Richard Johnson?
Ja.
Samme familie?
Samme familie, absolut.
Det er en god pointe.
Skal vi gå nedenunder?
Skal vi?
Du skal holde øjnene åbne.
Jeg har filmet dokumentarfilm i næsten 30 år,
men det er stort set mine eneste optagelser af mor.
Jeg har ikke ét billede, der viser, hvor varm og vidunderlig hun var.
Så da mor virkelig var...
...da hun ikke kunne bevæge sig,
og vi flyttede hende fra huset, kan du huske det?
Hun kom ud og satte sig i stolen
og sagde: "Det her er vores hjem."
Og jeg sagde: "Det er okay, vi behøver ikke flytte dig."
Og hun sagde...
.Hun sad der et minut, og så begyndte hun at synge "Que Sera Sera."
-Det var ret godt. -Ja.
Hun var sej.
Det er hårdt.
Og nu oplever vi noget lignende igen.
Ja.
Det er skræmmende.
Ja.
Jeg er ked af det.
Det er jeg også.
Men jeg husker, hun sagde: "Det er vores hjem."
-Ja. -Ja.
Det er vores hjem.
-Hun ville ikke væk. -Niks.
Men da hun kom derhen, tror jeg...
Nej, hun sagde: "Lad os komme væk."
-"Lad os komme væk." -Hun hadede det sted.
Stakkels hende.
Du kan tage det med i filmen.
-Tja... -Kan du ikke?
Der vil ske det, at dine fødder
bliver til fødder med tæer.
Med tøj?
-Med tæer? -Tæer.
De bliver til fødder med tæer.
Hvordan gør du det?
Vi tager et nærbillede af dine rigtige fødder...
...og så tager vi en anden person...
Vi anbringer det gyldne klæde foran dine fødder,
og så vil en andens bare fødder være der.
For du sagde engang,
at hvis du skulle ønske noget, ville du ønske...
Har jeg sagt det?
Jeg blev lidt overrasket.
Jeg troede, du ville ønske fred på jorden.
-Jeg troede... -Jeg ville ønske, mor ikke døde.
Ville det være dit ønske?
Det forstår jeg.
Det ville jeg også ønske.
Se lige.
Sikke et rod.
Mor er oppe på kassen.
-Er hun? -Ja, lige der.
Hvem har stillet hende der?
Det ved jeg ikke.
Det må have været Kirk.
Måske bør vi ændre mening.
Blive her? Hvad siger du til det?
Jeg har det på samme måde.
-Det er et vidunderligt hus. -Er det ikke?
Det er tosset at forlade det.
Problemet er,
at forlader jeg det ikke, er jeg ikke tæt på dig.
-Ja. -Ja.
-Nemlig. -Nemlig.
Jeg vil til enhver tid bytte huset ud med dig.
Det er der ingen tvivl om.
-Det er ikke engang en overvejelse. -Ja.
Jeg har det på samme måde.
Far, gæt, hvad der kommer.
Fremragende.
-Tak. -Det var så lidt.
-Er det ikke gode sager? -Jo.
Tak, Carl. Du er den bedste.
Ja. Tak, Carl.
Det er ret godt.
Det er vidunderligt.
Ja, hun ser glad ud der.
Du har skaffet alt det her.
Det bliver svært at slippe af med mig.
Nok forsøger jeg at slå dig ihjel,
men ikke at slippe af med dig.
Det er svært at tro.
Jeg er en troende person.
-Det er du. -Jeg er en sand troende.
Ja, flot klaret, søde.
DICK JOHNSON FLYTTEDE IND HOS KIRSTEN, SOM BOR I EN TOVÆRELSES LEJLIGHED
LIGE OP OG NED AF SINE BØRNS TO FÆDRE
LEJLIGHED 6D BØRN OG FÆDRE
I ser skønne ud.
Må jeg sige noget? Det ser...
Det er ret fedt.
LEJLIGHED 6E
DICK OG KIRSTEN OG BØRN OG FÆLLES MORGENMAD
De ville gerne have, vi kom hjem til dem...
Åh ja.
Vi skåler for Forrest Vu.
Skål.
Døde han?
Nej! Han blev født.
Hun.
Hun blev født... Hurra, løft glassene.
Er der skole i dag?
Ja. Vi går alle.
Kom nu. Kommer du, far?
Vi mangler...
Vi mangler en person.
Jeg ved det. Han kommer.
-Har du min pung? -Den behøver du ikke.
En.
To.
-Hvor er min pung? -I lejligheden.
-Skal jeg hente den? -Jeg har penge.
Vi skal alligevel ikke have noget.
Godt.
Flot klaret.
Okay, bilen er her.
Pas på. Se, hvor I går.
Kigger I efter cykler? Kigger I for mig?
Godt.
Jeg henter min far. Jeg kommer tilbage.
Pas på cyklerne.
Klassisk.
Jeg er Skipper Skræk
Jeg bor i en skraldespand
Jeg elsker at svømme Med hjulbenede damer
Jeg er Skipper Skræk
Du skal hoppe ud, Felix.
Hav en god dag, unger.
Du gjorde det.
Jeg fortryder egentlig ingenting.
Godt.
Alt er et kompromis.
Har du nogensinde overvejet,
hvad du ville gøre med den her periode i dit liv?
Det tror jeg ikke.
-Du har aldrig tænkt på det? -Nej.
Du tænkte ikke frem.
Jeg er ret god til at leve i nuet.
Jeg gad godt have åbne vinduer.
Jeg finder ud af,
hvad der skramler bagi.
Det er okay.
Godt. Jeg kan ikke...
Vi har vist fået dækket motorvejen.
Okay.
Vi vil teste din hukommelse.
Jeg giver dig fem ord, du skal huske, okay? Er du klar?
Ansigt, fløjl, kirke, bellis og rød.
Kan du gentage dem?
Ansigt.
Fløjl.
Rød.
Jeg ved det ikke.
Jeg siger dem en gang til.
Okay.
Ansigt, fløjl, kirke, bellis og rød.
Ansigt, fløjl, bellis og rød.
Okay.
Hvis jeg siger, at en banan og en appelsin
er det samme, fordi de begge er frugt,
hvad så med... Er et tog og en cykel det samme?
De er transportmidler.
Fremragende.
Mindes du de ord, jeg bad dig om at huske?
Der var en farve.
Kan du huske nogen af dem?
Der var en kropsdel?
-Ansigt. -Fint.
Han fik 22 point i 2017,
nu får han 19.
Det går ned ad bakke.
Synes du, din hukommelse er den samme?
-Den er bedre. -Er den bedre end før?
Det er nok det samme.
-Okay. -Jeg tror ikke, det er værre.
Derfor vil vi spørge din datter
om nogle oplysninger, hvis det er okay?
Okay.
Synes du, hans hukommelse har ændret sig?
Ja, jeg...
Jeg forsøgte at finde på noget at sige,
men jeg tænkte konstant på, hvad der kom.
Hans øjeblikke af glemsomhed vil gribe om sig.
Han vil stille de samme spørgsmål igen og igen.
Hans øjne vil få et fjernt udtryk.
Hans personlighed vil gradvist fortone sig.
Han vil ikke kunne følge, hvad jeg siger,
så jeg vil ikke længere kunne spørge ham til råds.
Og vi vil bare forsøge at klare den.
Lydprøve.
Sig til, når jeg skal begynde at gå.
Fjerde, B-markør.
Er vi klar?
Godt, vi kan begynde at gå.
Bare gå hen imod mig.
Det er en fin fart. Det er fantastisk.
Bare fortsæt.
Pas på, hvor du går. Her er ujævnt.
Bare pas på.
-Flot. -To en halv meter.
Bare pas på, hvor du går, far, og Jake...
Ned.
Okay...
Tre, to, en, fald ned.
Det er mig!
Det gør virkelig ondt.
Du lod den stakkels fyr falde i stedet for mig.
Det er i øvrigt alt...
De udmatter dig.
Jeg blev bange.
Fik du mig på lyd? Hvordan...
-Jeg hørte det. -Var...
Kirsten har en mikrofon, så skønt jeg var langt væk,
kunne jeg høre det.
Og jeg bliver bange hver gang,
-for jeg ser den røde jakke falde... -Ja.
-...og tror, det er dig. -Ja.
Det er ikke kun dig.
Det var nok til, at hjertet bankede.
Tak.
Loma Linda i Californien er hjemsted for en af verdens
største syvende dags adventistmenigheder.
Og også for Dicks gamle flamme fra skolen.
-Skal jeg bare ringe på? -Ja.
Er der nogen?
Jep. Prøv.
Okay. Nu gør jeg det.
Jeg tror ikke, der er nogen.
Hvordan har du det?
Er det Lolita?
Hvor er det godt at se dig.
Du ligner dig selv.
Du har heller ikke ændret dig.
Jeg ville altid genkende dig.
Lad os aftale, vi aldrig ændrer os.
Okay.
-Vi forbliver de samme. -Fremragende.
Kom med ind.
Tak.
Ikke mange går så langt tilbage som os.
-Niks. -Vi ses igen
-og fortsætter, hvor vi slap. -Nemlig.
Du er den bedste.
Jeg mener, det var hans konstante omgang med formaldehyd.
-Han var patolog, ikke? -En effektiv gift.
-I enhver henseende. -Ja.
Han fortalte, at når han gik ind i lighuset
og så alle de lig,
blev han henrykt.
Og han sagde: "Det hele er et mysterium..."
-Ja. -"...og kun jeg
-har nøglen." -Kan løse det.
Jeg tænkte, at det var billig underholdning.
Jeg ville ikke høre om det.
Ændrede det dit forhold til døden
at leve med en patolog?
Tænker du anderledes på døden?
Det ved jeg ikke. Måske lidt, men...
Det er uundgåeligt,
-og en del af den, vi alle er. -Ja.
Er du stadig troende. Går du i kirke?
-Hvordan er dit forhold til alt det? -Jeg er klart troende.
Jeg bekymrer mig ikke om det.
Biblen siger, at folk genopstår,
og det er godt nok for mig.
-Du tænker ikke på detaljerne? -Næh.
Det er smukt tøj,
men du vil være smukkere uden.
Du ved ikke, hvor meget der hænger.
Selvfølgelig gør jeg det.
Rynker gør arealet dobbelt så stort.
Ja.
Så rynker forbedrer.
Du har ikke mange.
Du må sørge for at få nogle.
-Det må jeg. -Ja.
LISSABON
Det ser fint ud.
Vågn op. Du skal op.
Han er tung.
Du store, bedstefar.
Hallo.
Vågn op, eller jeg trækker bukserne af dig.
CIRKA ET ÅR SENERE
Jeg fortjener ikke al den omsorg.
Jeg ved det. Jeg ved ikke, hvordan det er sket,
men vi blev betalt for at gøre det.
-Virkelig? -Jep.
Jeg bliver ikke betalt, vel?
Nej.
Hvorfor blev du dokumentarist?
Hvorfor laver du ikke fiktion, hvor de store penge er?
Det virkelige liv er ofte lange mere fascinerende
end opspind.
Så du bliver betalt for spændingen?
Præcis.
Kan du huske, da din mor boede hos os?
Kan du huske, hun blev senil og boede hos os?
-I Bozarts? -Hvor boede du?
Nej, jeg var der.
Du var der.
-Ja. -Da du var barn.
-Nemlig. -Det kan jeg godt huske.
Og nu gendanner du historien.
Ja, vores historie... Historien går i ring.
Hvad kan du huske om perioden med din bedstemor?
Med bedstemor? Jeg kan huske...
...vi ville have, hun lavede...
...enten var det kokos- eller chokoladelagkage,
-og hun blev ved... -Kokoslagkage.
Vi ville have kokoslagkage,
og hun lavede den med banan.
Og vi blev så skuffede.
Chokoladeis.
Skønt.
Så skønt.
Livet er godt.
Øv. Du gik for langt.
-Gik jeg for langt? -Ja.
-Er det vores hjem? -Ja.
-Med ulven på? -Ja.
Det er det. Det er her.
Ved du, hvilket værelse du bor i?
-Det gør jeg. -Hvor bor du?
-Lige her. -Flot klaret.
-Kan jeg sætte mig? -Er du træt?
Vil du have den lille...
Nej, lad den ligge. Tak.
Jeg sætter mig ned.
Hvor er det bare dejligt.
Er du træt?
Om jeg er træt? Mine fødder er som cementblokke.
Jeg fornemmer ikke et stort problem med min hukommelse.
Det er mere tydeligt for folk omkring mig.
Kan du nære bekymring om at blive en byrde?
Ja.
Hvad betyder det for dig?
Ikke meget mere, end jeg siger.
Du ved, hvis jeg altså...
Jeg bor hos dig nu,
og for dig kan det måske blive værre.
Du skal måske tage dig mere af mig.
Men jeg kan lide at bo sammen med dig, så det bekymrer mig ikke.
Der er folk, der føler,
at hvis det bliver for slemt, så vil de ikke leve.
Nej, jeg elsker livet for højt.
Så du ville gerne leve i den tilstand,
som mor var i, hvor hun ikke kunne kommunikere?
Ja, det tror jeg.
Men du må gerne yde aktiv dødshjælp.
På hvilket tidspunkt må jeg det?
Tal med mig om det, inden du gør det.
Skal vi drikke kaffe?
Nej. Jeg trænger til en øl.
Jeg bløder!
Nej, jeg bløder ihjel.
Jeg dør.
(TREDIVE ELLER FYRRE MINUTTER TIDLIGERE)
Jeg klistrer det her på din hals,
og blodet kommer ud her.
Den går denne vej rundt,
og alt det her går
-ned gennem tøjet. -Ned her.
Og jeg pumper blodet igennem der, som får det til at sprøjte ud.
Hvor får I blodet fra?
-Lige her. -Fra makeup-butikken.
Ikke fra dig.
Er det mit ægte blod?
-Nej, det ville vi aldrig gøre i film. -Aldrig.
Jeg troede, I forklarede, hvordan I gjorde.
Nej, det er ikke ægte. Falsk blod.
-Det er falsk blod. -Det er en lettelse.
Ja.
Jeg troede, I talte...
-Om transfusion? -Om mit blod.
De vil ikke have dit blod.
Jeg elsker mit blod.
-Du kan beholde alt dit blod. -Godt.
Ikke en dråbe vil gå til spilde.
Fremragende. Så godt.
Er du okay med det?
-Det er jeg. -Tak. Godt.
I skal bare
-bruge ordet "falsk blod". -Falsk blod.
Vi bruger ordet "falsk blod".
-Ja. -Sådan skal det gøres.
Hold jer til det falske blod.
-Javel. -Det skal nok gå.
Far har fortalt, at da han blev forelsket i mor,
tvivlede han på, at en så usædvanlig person ville have ham.
Han var så flov over sine underlige fødder
og ville ikke vise dem til nogen.
Men så hørte han om hendes skjulte sorg.
Den dag, hun dimitterede fra uni, kørte en fuld bilist ind i hende
og dræbte hendes mor,
som var passager.
Min mor var en visuel person.
Hun fotograferede blomster og landskaber.
Hun og jeg elskede begge orange.
Når jeg tænker på det øjeblik, hvor hun kiggede til siden
og pludselig så sin elskede mor død ved siden af,
kunne jeg endelig forstå,
hvorfor hun altid vendte blikket bort fra ting, der var svære at se.
Det ville være let, hvis kærlighed kun gav os det smukke.
Men kærlighed kræver, at vi ser frygten for at miste hinanden i øjnene.
At vi holder hinanden tæt, når det bliver grimt.
Når vi kan det, fejrer vi trodsigt vores korte øjeblikke af glæde.
"DANS FORBUDT!"
Det er værre end mit hjerteanfald.
-Ja? Mere skræmmende? -Ja.
Meget værre. Mere ubehageligt og smertefuldt.
-Ja? Hvad gør ondt? -Ja.
-Det våde og kolde er ikke sjovt. -Ja.
Vi må hellere stoppe.
Jeg er glad for, at blodet er godt.
-Absolut. -Ellers tænker jeg: "Hvad sker der?"
Tja...
...måske ti forskellige personer...
Ti forskellige?
...fra de sidste 30 år...
-Jeg har været her i New York. -Ja.
Du har passet...
Jeg har erfaring med forskellige slags cancerpatienter.
Paranoia. Slagtilfælde.
-Nu skal jeg. -Tak.
Tak. Undskyld, jeg afbryder.
Det gør du ikke, far.
Vi talte om...
Vi talte om, hvor meget Marta ved om...
...hvad folk gennemgår sidst i deres liv.
-Ja. -Ja.
Hun siger, hun har ledsaget ti forskellige personer.
-Hold da op. -Ja.
Og nu er der 11.
Jeg kender familierne, og...
Ja.
Alle er forskellige.
Det er lidt som at være psykiater.
Nemlig. Det er en psykiatrisk profession.
Det er en psykiatrisk profession.
Ja.
I har begge beskæftiget jer med paranoia, skizofreni,
psykotisk adfærd, folk, der mister deres forstand.
Min erfaring siger mig, at accepterer man ting,
gør det livet langt lettere.
Langt lettere. Og bekæmpe noget, man ikke kan...
Kamp bringer det ikke tilbage.
-Nej. Man kan ikke kontrollere meget. -Ja.
Man kan fremfor alt ikke kontrollere sygdom,
-lidelserne... -Det kan man ikke.
-Eller død. -Man kan ikke kontrollere folk.
Man er nødt til at acceptere.
-Håndtere det. -Ja.
Da jeg arbejdede i New Jersey, reddede jeg et par gange
en mand, som havde fået hjerteanfald.
Efter det kan jeg huske, han gav mig 20 dollar.
Som drikkepenge.
"Det betyder meget for mig. Du reddede mit liv."
Farvel.
Vi ses i morgen.
Kaninen er sød.
Den er skøn.
Vi har alle brug for en lille kanin af og til.
Ja.
Det er, som om han sover mere og mere.
Hvad?
Jeg bør nok holde op med at chikanere dig med kameraet.
Nej, det er i orden.
Jeg ser det ikke som chikane.
Det er stort, at han vil fortsætte.
-Det er utroligt. -Ikke?
Han gør det for dig.
-Ja. -Af kærlighed.
Han gør det af kærlighed. Han vil gøre alt.
Jeg skal bare passe på...
...ikke at overskride hans grænser,
men det er svært at vide, hvor de er.
Ja, han er glad. Han griner lige meget hvad.
-Det gør han. -Ikke sandt?
Og han accepterer... Han er klog.
-Men hukommelsen, hvad kan man gøre? -Ja.
-Hvor er det dejligt. -Ret dejligt.
Luk døren, når du går,
for lyset generer mig.
Okay. Det er faktisk dagslyset, så...
Du vågnede midt om natten i nat
flere gange...
...og du ledte efter en patient.
Hvad gjorde jeg?
Du troede, at dagligstuen var venteværelset.
Passer det?
-Og det her var dit kontor. -Det må jeg nok sige.
Og du blev ved med at tjekke, om der ventede en patient.
Kan du huske det?
-Nej. -Jo.
-Er det ikke interessant? -Jo.
Og du var fuldt påklædt.
Klokken var nok 3.00 om natten,
og du tog tøj på og kom ud og ledte efter patienten.
Havde jeg tøj på før?
-Tja, du sov i din seng... -Ja.
...og så tog du tøj på og ledte efter patienten.
-Jeg tog tøj på og kom ud? -Ja.
Jeg må have troet, der var nogen.
Jeg var der.
Og også børnene.
-Men I lå i jeres senge. -Ja, vi sov.
I sov. Du burde ikke lade mig slippe af sted med det.
Hvordan skulle jeg stoppe dig?
Vække mig. Sende mig tilbage i seng.
-Jeg sendte dig tilbage i seng. -Adlød jeg?
Og så kom du tilbage igen.
-Du kom tilbage tre gange. -Gjorde jeg?
Ja. Du var overbevist om...
-...at der var en patient derude. -Tænk engang.
-Hvad kan vi gøre ved det? -Det ved jeg ikke.
Du må gøre det med eftertryk... Vække mig og sige,
du ved: "Du har ingen praksis længere,
det er ikke dit kontor, det er her, du bor og sover,
og gå tilbage i seng.
Du forstyrrer mig og mine børn."
Jeg fornemmer, I har tonsvis af slik,
jeg kan...
Kom her, lad mig se.
Hvor meget har I?
Okay, vi går over.
"KIRSTEN, HVOR ER DU?"
Kan vi gå over gaden?
-Vil du have mere slik derovre? -Ja.
Vi skal hente bedstefar og lade Marco tage hjem...
Hvor er din far?
I din lejlighed.
Forhåbentligt.
Vent.
Hvor er de? Gik de den vej?
-Kan du se dem? -Okay.
"VIL DU HAVE SLIK?"
"ER DET MED I FILMEN?"
Nu skal du høre, hvad der skete.
Du skal ind i bilen, så kom rundt om her,
og pas på i trafikken.
Du var hjemme hos en af ungerne,
og så satte vi os foran fjernsynet,
-fordi du var træt. -Ja.
-Og så gik vi ud og kom tilbage. -Ja.
I efterlod mig helt alene?
Du så bare fjernsyn, da vi gik.
Det var anderledes, det var...
...ikke en kendt sted.
-Jeg havde ikke været der før. -Ja.
Nå, men du fandt mig, og jeg er dig taknemmelig,
fordi du fandt mig.
-Du reddede mig. -Vi mister dig aldrig.
-Forhåbentlig ikke. -Ja.
Jeg kunne være blevet væk dengang.
Føltes det...
Var du ikke kommet tilbage med de folk,
ville jeg have været fortabt.
Manner, din far er godt nok et vrag.
Glædelig halloween!
-Jeg er glad for, du fandt mig. -Det er jeg også.
Vi byggede sættet for at se, hvordan far havde det, da jeg efterlod ham alene.
Men jeg var nervøs for at bruge det.
Det er sjældent nu, at han er helt sig selv.
Forleden forhindrede jeg ham i at gå ud kl. 3.00 om natten.
Han troede, han skulle nå et tog.
Han var på en hemmelig mission.
Da jeg kom på settet for at hente ham,
var der et øjebliks klarhed,
og vi vidste begge, hvad det handlede om.
Det handlede om det samme som med mor.
Jeg var nødt til at slippe ham. En dag. På en eller anden måde.
Jeg strækker i elastikken.
-Jep. -Perfekt.
-Du er en guttermand. -Jep.
Så nu kan du lægge dig og tage en lur.
-Fint. -Læg fødderne op.
-Det kan jeg. -Okay.
I adventismen vil Jesus efter en apokalypse vende tilbage til jorden
og genoplive sine tilhængere, de retfærdige
og tage dem med sig i himlen i al evighed.
Så ved døden er der håb om, at alt bliver okay.
Men hvad adventismen erkender,
og det fattede jeg ikke før, er, at den værste ting,
den dybeste frygt, bliver hægtet af.
Jeg skal jo til Israel i aften.
Det vidste jeg ikke.
-Vidste du det ikke? -Nej.
Jeg troede, du kunne huske det.
Det kunne jeg ikke.
Er det hårdt, når jeg er væk?
Det er hårdt. Nej, egentlig ikke.
-Jeg savner dig. -Ja.
-Jeg savner dig.
Skal jeg gøre noget, mens du er væk?
Hvordan skal jeg opføre mig?
Du opfører dig flot.
Det skal jeg ikke fortælle dig.
-Du gør det godt. -Det er derfor, du er her.
Når du er her, opfører jeg mig flot.
Hvad gør du, når jeg er væk?
Det skal du fortælle mig.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre uden dig.
-Pas på dig selv. -Det vil jeg gøre.
Du har den her lillebror, du skal tage dig af.
-Er du min lillebror? -Jeg er din lillebror,
som nu er blevet dement.
Det er så sødt, at jeg er din lillebror. Du er min lillebror.
Ja, jeg er din lillebror.
Jeg er ikke længere din far, men din lillebror.
Hvad gør lillebroderen?
Han trasker bare bagefter og er i vejen.
Lillebrødre er ikke i vejen.
Jo, de er.
-Lillebrødre er sjove. -Er de? Okay.
Jeg elsker dig.
Du får lidt tårer i øjnene.
-Ja. -Er det ægte tårer,
eller er dine øjne bare sådan?
Det er ægte tårer.
Jeg er ked af at indrømme det.
Af glæde. Kærlighed.
Det er alle tiders.
I skal først...
...hver især fylde
jeres tærteform med chokolade.
-Hvad siger du, Felix? -Er det her fint?
Jeg er glad for,
at I laver kagen til bedstefars 86 års fødselsdag.
Det vil jeg altid huske.
-Det er alle tiders. -Ikke sandt?
Det er så fedt.
-Du må ikke kigge! -Du må ikke kigge.
-Kiggede han? -Vil du ordne tv'et igen?
Det tror jeg ikke.
Kiggede du?
-Hvad jeg så? Jeg så... -Kiggede du?
...noget kage.
Men heldigvis glemmer han det, ikke?
Det tror jeg. Han glemmer, vi bager kage.
Du må ikke kigge.
-Vil nogen ordne tv'et for mig? -Gå.
-Jeg gør det. -Jeg kommer.
-Tak. -Vi kan sætte Kirks program på.
Vi finder blade både over og under K-T grænsen,
men det er anderledes blade.
Så ikke blot uddøde dinosaurerne,
men også mange planter blev udryddet.
Da føden var beskeden, uddøde dinosaurer, mosasaurer
og næsten 75 procent af kendte arter.
Kan du gøre det? Bare hold fast, den er tung.
Wow!
Verdens flotteste kage.
Og der er en kage til!
-Får du "8" til at stå op? -Jeg kan.
-Se lige. 86, ikke?
-Skulle det ikke være 88? -Nej.
Ønsk noget.
Ja!
Flot klaret.
Ja.
-Jeg vil skære i midten. -Må jeg også?
Alle får lov at skære. Vent.
En ad gangen.
-Din søster først. -Vent.
Husk at gemme til de andre.
-Derfor skærer vi så mange stykker. -Sådan.
-Min tur. -Wow.
Flot.
Det er den bedste chokoladekage, jeg har smagt.
Og jeg har smagt mange.
-Det passer. -Helt afgjort.
Det er den bedste.
-Hvad siger I, unger? -Wow.
Hvem lavede kagen?
Hvad tror du...
Har du spist den?
-Har du spist den? -Ja.
23. JUNI 2019
6-1-1 med rapportering.
Vi har en 86-årig mand med hjertestop.
Patienten har ventrikelflimren. Et stød er afgivet.
Der udføres hjertemassage. Vi ankommer om seks minutter.
-Mange tak. -Hjertemassage.
Vi tjekker puls, rytme senere.
Bare rolig.
Vi analyserer nu.
Stadig ventrikelflimren. Vi giver stød igen.
Stød tilrådet. Vær klar.
Stadig intet. Vi oplader.
-Klar. -Klar? Parat.
Opladet, stød afgivet.
-Nu, Jimmy. Fortsæt hjertemassage. -Ti-fire.
Skub analyse.
Nu, Jimmy.
-Tre, fire, fem, seks, syv. -Analyserer nu.
Du skal sætte dig ned derovre
og spænde sikkerhedsbæltet.
Og jeg forklarer undervejs.
Fem, seks, syv, otte.
Han har stadig ventrikelflimren. Stød igen.
Stoppede hans hjerte igen?
Nej, det er stadig stoppet. Vi oplader.
-Klar? -Klar.
En, to, tre, fire, fem, seks, syv...
En dag skulle jeg på arbejde, og på vejen
så jeg en kvinde begå selvmord.
Hun sprang ned fra en bro to meter væk.
Det første, jeg gjorde på arbejdet,
var at sende en e-mail...
...til Dick. Der stod kun et ord.
Det stod i emnelinjen. "Hjælp."
Han ringede med det samme.
Hans evne til at genkende smerte og tab
og finde den bedste vej igennem var utrolig.
Han var den første, jeg ringede til, da min mand døde.
Og det knuste mit hjerte, da jeg så ham et par dage senere,
hvor han gav mig et kæmpe knus,
og fem minutter senere spurgte til min mand.
Og jeg forstod, at det er et andet slags tab.
Tab af hukommelse.
Men jeg ved, at så længe min hukommelse lever,
vil mindet om ham leve i mig.
Tak.
Dick elskede at være med til alle vores fester derhjemme.
Han elskede min tradition om at ende festen i en positiv ånd.
Omkring klokken 22 ville jeg ringe med en klokke
og med en høj stemme meddele:
"I har spist al min mad og drukket al min vin,
I har sagt alt, der var værd at lytte til, så nu er det på tide at gå hjem."
Før de gik, spillede jeg en melodi på mit jagthorn ved navn "Going Away".
Jeg skal igennem det her.
Dick kom over og sagde: "Ray...
...hvis du lever længere end mig,
skal du spille 'Going Away...'" Åh, gud.
"Du skal spille 'Going Away' til min begravelse."
I min barndom tilbragte jeg hver lørdag i den her kirke.
Mors begravelse foregik her.
Og lige før vi flyttede far fra Seattle til New York,
for lidt over tre år siden,
samledes vores familie, vores venner og vores menighed
med generøsitet og kærlighed
for at lade os filme dette farvel til far.
Velvidende, at han stadig var i live.
I dag er ikke en lykkelig dag. Jeg lovede, jeg ville spille...
Mine muskler er svage, og jeg mangler vejr, men, Dick,
jeg gør et forsøg. Jeg holder mit løfte.
Jeg tror, han tror, det er ægte.
Vi ses, Dick.
Er du klar, far?
Vi var så tilfredse med os selv den dag.
Vi troede, at vi kunne stoppe, hvad der kom.
At vi kunne holde fast.
Eller næsten kunne.
Hvad kan man sige, når man har mistet en bedste ven?
Eller en mor?
Eller ens bedste ven og far?
Jeg ved kun, at Dick Johnson er død.
Jeg kan kun sige, at Dick Johnson er død.
Og jeg har kun lyst til at sige: "Længe leve Dick Johnson."
Tak.
I HOVEDROLLEN: DICK JOHNSON FØDT 1932 -
Tekster af: Maria Kastberg