Downloaded from YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Привіт, це Амале. Залиште повідомлення, і я передзвоню.
Добридень, міс Едвардз.
Це директорка Денкінз зі старшої школи Норт-Детройт.
На жаль, Коул сьогодні знову вліз у бійку.
Шкільним охоронцям довелося його стримувати.
Міс Едвардз, наших ресурсів недостатньо, щоб йому допомогти.
Ми рекомендуватимемо виключення.
Мені дуже жаль, що так сталося. Я…
Я нічого не зробив, розумієш?
Я не винний.
Чому ти спакувала мої речі?
Куди ти мене везеш?
Проведеш літо зі своїм батьком.
Що?
З батьком?
Чорта з два. Нічого я з ним не проводитиму.
Досить поводитися, наче все розумієш!
Це життя
не таке, як треба.
Ти тут тонеш, Коуле. Ти тут потонеш.
Я зробила для тебе все, що могла.
Але ось я знову йду з роботи,
щоб запевнити чергових директорку та охоронця,
що мій син усе зрозумів.
А ти не розумієш.
І я теж більше не розумію.
Привіт, ти де? Ми на місці.
-Що ти робиш? -Прийде через 5 хвилин.
-Це мій одяг. -Чекай тут.
Я тут не залишуся.
Мамо, відкрий двері.
Ма, відкрий.
Мамо, я серйозно. Відкрий.
Мамо, відкрий. Серйозно, мамо.
Мамо, не залишай мене тут. Матусю, будь ласка. Чекай…
Ей.
Я до тебе звертаюся.
Йди сюди.
Зовсім виріс.
Я вас знаю?
Я знаю тебе.
Ти — син Гарпа.
Де він?
У стайні.
Де?
Не може бути.
У стайні.
Не знаю, що за стайня.
І вас не знаю.
Стайня на Флетчер-стріт.
За рогом.
Відчуєш запах, коли підійдеш.
Коуле…
Мене звати Нессі.
З поверненням.
-Так і кажу. -Де ти його бачив, професоре?
-Ти вчора його бачив. -Де?
-На сходах. -Богомола?
Не варто вбивати істоту зі словом «бог» у назві. Це…
Літо буде сухим…
Я подумав, що ти міг спати. Кажу:
«Ти дивився, як я сплю. Як ти збирався…»
Куди йде цей хлопець? У пральню?
-Звідки він узявся? -Хто це?
Чекайте.
Давай мені свої речі. Ходімо.
Ні, не треба.
Бувайте.
-Ходімо. -Добре.
Закрий двері.
Чорт.
Це Чак.
Нових друзів не шукає, тож бережи руки.
У тебе кінь
вдома.
Отут спатимеш.
Я тут не залишусь.
Добре.
А мені час спати.
Коли вийдеш, двері зачиняться до ранку.
Я піду вранці.
Дідько.
Отак.
Так, давай.
Давай, Ішо. Просто…
У вас є телефон? Мені треба швиденько подзвонити мамі.
Мем, можна ваш телефон? Подзвонити мамі.
-У мене немає. -Я намагаюсь… Немає телефону?
-Перепрошую, можна… -У мене дитина. Ні.
Чорт.
Коуле!
Як справи, хлопче?
Чув, що ти повернувся.
Смуш?
Так, Смуш. Це я, друже.
Ти наче примару побачив.
Що ти робиш на тротуарі?
Встань, друже.
Чорт.
-Як ти? -Трясця. Усе спокійно.
Забираймося звідси.
Не уявляєш, який я радий тебе бачити.
Коли це я тебе востаннє бачив? Років десять тому?
Знаєш, що пам'ятаю?
Кликав тебе гратися водними пістолетами. Ти погоджувався.
Я йшов у вбиральню, сцяв у пістолет
і стріляв у тебе.
-Бридота. -Ти не знав, що це сеча.
І ти такий: «Мамо, Смуш на мене насцяв».
Це реально кепсько. Серйозно.
-Від тебе досі сечею пахне. -Помовч.
Чорт. Стільки часу пройшло, друже.
Скучив за тобою.
Не віриться, що мати притягла тебе з Детройта.
-Дідько. -Божевілля.
Це точно. Намагаюся повернутись додому.
Здається, тобі немає куди повертатися.
А тут у мене є дім?
Ти про що, трясця?
Дім — це не місце, дурнику. Це сім'я. У тебе тут є сім'я.
Яка сім'я?
Слухай, я його навіть не знаю.
А ще
він живе з якимось дурнуватим конем.
Так, друже, слухай. Я не жартую.
Твоя мама не повернеться, ясно?
Часто бачу, як хлопців отак привозять.
Це «на літо» перетвориться на роки.
Тож раджу звикати до чортових коней.
Не смішно. Я серйозно.
Добре.
Даси гроші на автобус?
Двадцять баксів.
Це легко.
-Просто. -Добре, приятелю.
Звучить відчайдушно. Навіть дуже.
Зрозумів, у чому справа.
Так. У тебе вдома дівчина.
-Ні? -Ні.
Чекай.
Чекай тут, добре?
Хлопці…
Бережіть себе, добре?
Тримай.
Що це було?
Бізнес-можливість.
Можеш на мене покластися.
З цього моменту. Я — уся сім'я, що тобі потрібна.
А ще ти вже не малий хлопчик.
Тож не спатимемо сьогодні, чорт забирай.
Покажу, як гудить Філадельфія.
Здуріти можна.
Чорт. Мені треба поспати. Втомився.
Усе нормально. Мені ще треба дещо зробити.
На ніч можеш залишатися зі мною у хаті сестри.
Ти що робиш?
-Катаєшся зі Смушем — сюди не приходь. -А тобі яке діло?
Загониш себе у яму, з якої не вилізеш.
З цим лайном тобі тут не раді.
З цим лайном? А як щодо вашого лайна?
Залишили сина на вулиці.
-Забирайся звідси. -Добре.
Оце так.
-Суворий Гарп. Але все заради тебе. -Якщо не заберешся, буде суворіше.
Їдь звідси.
Добре, поїду.
Поїду.
Якщо хочеш жити поза законом — не можеш залишатися зі мною.
Ясно? Якщо порозумнішаєш і розпрощаєшся зі Смушем — повертайся.
Куди повертатися?
До давнього пива і нарізаного сиру? У мене тут нема дому.
Це тобі вирішувати.
Давай!
Забирайся до біса з мого дому і не повертайся!
Тріно?
Смуш казав прийти сюди.
Мене не колише, що він казав. Це мій дім.
Я ж твоя рідня.
Я казала Смушу.
Ми — не притулок для вуличних кошенят на кшталт тебе.
Забирайся з мого ганку. Я серйозно.
-Тріно, я… -Ні! Бувай. Щасливо.
Чорт.
Дідько.
Чорт.
Хто це шумить?
Хто це? Хто там?
-Нессі, мені потрібна допомога. -Ні.
Мені нема куди йти.
Ні. Це не до мене.
У твого татка є правила, які не виконуєш. У мене теж вони є.
Смушу сказала те саме, коли приходив.
Та ну. Ви всі лише про себе думаєте.
Слухай. Щоранку о четвертій я на колінах
молюся за кожного хлопця з району.
У мене є гаряча їжа та чиста постіль на випадок повернення блудних синів.
Добре. Тоді я — блудний син.
Ні.
Ти ще не зав'язав.
Ти ще не наївся свинячих помиїв.
Що це взагалі значить?
Подумай про те, що я сказала.
Мені рано вставати. До молитви додалося нове ім'я.
Нессі!
Так. У чому справа?
Познайомився з Бу.
Це твій учорашній сусід.
Гарп нещодавно купив Бу на аукціоні.
Учотирьох заводили його в авто.
Він нервував, був наляканий
і небезпечний навіть для найкращих вершників.
Ти мав отримати по голові.
І що я бачу?
Даниїл у ямі з левом.
Обіймаються.
Що це значить?
Що Бу — твій.
Ні.
-Він нікого не підпускає. -Ні, чорта з два.
Говориш, як твій татко.
Це єдине, що я успадкував.
Послухай.
Минуле залишається у минулому.
Ясно?
Ти занадто дурний, щоб засвоїти правила?
Що ж…
Ладно.
Але у моїй стайні спати не можеш.
Я піду від Смуша. І…
я готовий їздити верхи і оце все.
Хочеш їздити верхи?
Доведеться працювати у стайні.
Так, вони от-от будуть тут.
Що у тебе в голові, друже?
Гарп сказав, що вижене мене, якщо їздитиму з тобою.
Тоді
треба, щоб усе було тихо.
Так. Розумію.
Так. У мене для тебе сюрприз, друже.
Що це?
Дивися.
Чорт.
Новенькі поганці.
Саме так.
Думав, дозволю тобі їздити з лахміттям на ногах?
У тебе ноги, як у Чубакки.
Телепень.
Так. Це буде цікаво.
Вперед.
Починай із цього стійла.
Коли закінчиш — поклич когось, виведемо наступного коня.
І так по порядку.
Відвозитимеш до гнійної купи.
Що це таке?
Купа гною.
Коли закінчиш — скажу, що робити далі.
Дорога до успіху нелегка.
Де твоя тачка?
Він так увесь день ходитиме. Господи.
Що за маячня?
Він так уявляє прибирання стайні?
По одній лопаті за раз.
-Чорт! -Дідько!
-Лайно! -Впустив лайно на взуття.
Іша, правильно?
Теж змушують прибирати лайно?
Дорога до успіху нелегка.
Це секта якась.
Що ти там пробурмотів?
А довго мені вигрібати лайно?
Скільки треба.
Для чого?
Тут не лише коней вчать.
Ти про що?
Та що з ними всіма таке?
Треба складати у тачку.
Стій, хлопче. Чекайте. Я поясню.
Чекай. Чекай.
По одній лопаті весь день носитимеш.
Мене звати Періс.
Коул.
Я знаю, хто ти.
Бери оту. І вези у стайню.
Вважай, що це твоя заїздка. Я тебе навчу.
Прибереш усю стайню.
Мій новий прибиральник.
По-перше, поклади це.
Бери вила.
Починай від стіни. Забирай брудне сіно. Вичищай усе.
-Усе? -Вичищай лайно.
Давай. Вперед.
Ти не листя гребеш, хлопче.
Бачиш? Наче торт ріжеш. Отак.
Чорт.
Намагайся не смітити. Боже.
Відкладай. Бери лопату.
Загрібай більше, хлопче.
Вже захекався? Ти щойно почав.
-Важке лайно. -Давай швидше.
Так день пройде.
Мені не казали, що маю це робити.
Мені не казали, що отримаю таке ледащо.
Сьогодні виправимо твою поведінку.
Це ще не всі стійла.
Давай. Хутчіш.
Молодець. Добре гребеш.
Забирай коричневе та зелене.
Вперед. Підбирай.
І оте вологе. Забирай його звідти.
Забирай це все. Хочу побачити підлогу.
А тепер бери тирсу. Біля сідел.
Отак.
Бери вила.
Гарненько розрівняй.
Молодець, малий. Виходь.
Перше стійло.
Усе нормально?
Так.
Посміхнись.
Скажи «сир». Ну?
-Ні. -Занадто серйозний?
Нічого. Я з цим розберуся.
Не біля краю. Тягни вгору.
По дошці.
Вперед.
Тримай.
Давай. Вперед. Аж наверх.
Якомога вище. Ти впораєшся.
Отак.
На самий верх.
Тепер перевертай.
Отак.
-Так, малий. -Молодець! Чудово!
Так тримати, малий.
-Тут є мінералка. -Тримайся!
Ти як?
Добре. Ходімо зберемо ще лайна.
Приберемо у Бу.
Ти його виведеш?
Нізащо.
Чому?
Бо він скажений.
То що мені робити?
Ти з ним спав. Прибери поруч.
Вперед.
Не кидайся на мене.
Добре? Ми тепер свої.
Заходь, хлопче.
-Добре. -Назад.
Не дозволяй йому вийти.
-Назад. -Якщо вийде — все, пропаде.
Назад.
Добре, тепер заходь.
До Бу давно ніхто не заходив.
-Усе там прибери. -Тут?
-У кутках. Усюди. Вигрібай усе.
Скільки коштує утримання коня?
Може й уся зарплатня йти.
Іноді не їм, щоб нагодувати Малюка.
Хто з них Малюк?
Прив'язаний на вулиці квотерхорс.
Чому назвав Малюком?
На честь молодшого брата.
Його вбили кілька років тому.
Співчуваю.
То…
То як ти на ньому їздиш?
Ніяк.
Що вони зроблять із Бу?
Думаю, залежить від тебе.
Повертайся до роботи, хлопче. Досить дурних запитань.
Так.
Ясно.
Думаєш, що усі ковбої білі.
Як Джон Вейн у Голлівуді. Маячня.
Шкіра половини ковбоїв була чорною, коричневою, бронзовою
чи ще якогось кольору.
Половини? Звідки у тебе цифри?
Перевір! Реально! Самотній рейнджер був чорним.
-Це хто такий? -Годі тобі.
-Серйозно? -Ти його чомусь вчиш?
Ти молодець.
Ні, він правду каже. Голлівуд нас вибілив.
Викреслили нас із підручників історії.
Завжди намагаються це зробити.
Слово «ковбой» виникло, бо так до нас зверталися. «Бой». «Хлопче».
«Хлопче, потримай худобу, а я поставлю клеймо».
«Хлопче, заїздь-но коня».
Знаєте, чому нам це добре вдавалося?
-Чому? -Розкажи.
Розкажи, Роме!
Розкажи, Нессі. Мені треба у туалет.
Люди вірили, що заїздити коня означало зламати його волю.
Змусити коня повірити, що він виживе лише у тому випадку,
якщо підкориться.
Ми, чорношкірі, знали, що коня не потрібно підкорювати.
Кінь повинен бути вільним.
-Так. -Це правда.
Зрозуміти його природу, його душу можна лише за допомогою
любові.
-Істинна правда. -Стати одним цілим.
Звідки тоді ви, якщо чорних ковбоїв позбулися?
Я займаюся цим з дев'яти років.
Тут і почав.
Їздив на поні, керував повозками.
Наші є всюди.
Це давня історія.
Раніше всім було що їсти завдяки повозкам.
Візкам, у які запрягали коней.
Як ми говорили, дядьку Чарлі? Раніше…
Справа в тому,
що з плином часу
чиновники вирішили, що коні більше не потрібні.
-Вони купували автівки. -Так.
І казали, що коні їм більше не потрібні.
-Але ми любимо коней. -Так.
Так і з'явилися ці стайні.
На 31-й, на 32-й, у Кобб-Крік.
Так.
-Марку-стріт. -Вайт-Хауз.
А на першому місці — Дев'ята і Тайога.
Ну звісно.
А ми, першопрохідці з Флетчер-стріт?
Я про справжніх вершників, а не жалюгідних коневласників.
Ти правий. Знаєш, мені ж належать усі твої коні.
Заради яких і ганяю тебе.
З часом усі вони закрилися.
-Так. -Чому?
Нерухомість.
Забудовники приходять і такі: «Коні? Чорта з два».
Часто хлопці володіють своєю стайнею.
Забудовники чіпляються до них, намагаються заволодіти землею.
Ми на Флетчер-стріт наче ковбої-сироти.
Розумієте? Ми…
Наче на Дикому Заході. Останні, хто лишився.
Чорт. Починається.
Навіщо ж так голосно?
-Вимкніть мигалки. -Серйозно.
Знову Лірой нитиме.
-Починається. -А ось і шериф.
Починається.
Це запах марихуани?
Це запах багаття.
Вітаю, джентльмени.
-Нессі. -Лірой.
Іша.
А це син Гарпа. Повернувся з Детройта.
Син Гарпа?
Розказали тобі, як твій батько був тут у…
Досить, друже. Усе добре, Ел?
Як справи?
Так, у мене все добре. Знаєте, що не добре?
-Що? -Обшарпані стайні.
-Вони розвалюються. Дах нахилився. -Почалося.
Стійла переповнені, чорт забирай.
Сусіди знову скаржаться на запах.
-Відчуваєш якийсь запах? -Що робитимете з мертвим конем?
З мертвим конем?
Джонні його забрав. Приїхав і забрав.
-Так. -Бачив, чиновники приїжджали.
Вони вже 15 років приїжджають.
Бачив нові багатоповерхівки на Оксфорд-стріт. П'ять кварталів звідси.
П'ять кварталів?
Хіпстери, що обожнюють лате, стільки не пройдуть.
-Забудовники прийдуть. Це правда. -Хай приходять.
-Побачимо, що з цього вийде. -Побачимо… Перестань.
Що вийде? Усе це вам не належить.
Ви — орендарі.
Наступне питання — що ми робитимемо?
-Ми? Це якою мовою? -«Ми»? Які ще «ми», білий хлопче?
Слухай, ми нічого не робитимемо.
Ти проміняв сідло на свій значок.
Історія повторюється. А ви всі тут,
п'єте, курите і обманюєте один одного,
коли ви повинні…
Звідки тобі знати?
Будь ласкавий, випий або йди випиши штрафи за парковку.
-Добре. Будьмо. -Там стоїть моє авто,
його не чіпай, але кілька штрафів випиши.
Знаєте, що зроблю?
Ти правий. Вип'ю, а потім випишу штрафи.
Першим штраф отримає хлопець на візку.
Чорт.
Джорджі, закрий дурням рота.
-Маячня. -Чорт.
Послухай, Коуле. Він профі.
Дуже крутий. З 40-х.
Грає треп 40-х років. Зіграй. Вона явно при тобі.
-Добре. -Чудово.
-Не роби вигляд, наче не хочеш. -Так.
Добре.
Я тут один,
Зовсім один.
Я тут наодинці із собою.
Я тут зовсім один.
Вітер віє навкруги.
Я верхи на своєму коні.
Дай мені знак.
Ми не боїмося копів.
Спробуйте відібрати наші стайні.
Мені все одно, хто ви і що хочете сказати.
Ми сильні, ми щодня на Флетчер-стріт.
Що зробите? Вигрібатимете лайно?
Чаку.
Чаку, любиш сир?
Хочеш спробувати сир?
Добре. Спокійно.
Оце так.
Привіт. Як справи?
Це мій друг Коул. З Детройта. Відпочиваєте?
Давно не бачилися. Досі читаєш реп?
-Друже. Що нового? -Як твої справи?
-Мій друг Коул з Детройта. -Як справи?
Будьте привітними, чуєте?
Як справи, леді?
-Так. -Оце так рухи.
Це мій друг Коул із Детройта.
Привітайся.
Коул.
Відпочиваєте? Усе добре?
-Так. -Смуше.
Так.
Треба поговорити.
Ходімо на хвилинку.
Так.
Що таке, Джею?
У мене нічого. У інших багато всього.
Так воно і буває.
Один з юних приятелів розказав,
що хтось претендує на мій ріг.
Ти щось чув?
Ні, нічого.
Ні?
Слухай уважно, що люди кажуть, домовилися?
Звісно. Можеш на мене розраховувати.
А це хто?
Точно. Це мій приятель Коул із Детройта.
Показую йому Філадельфію. Розумієш, про що я?
Треба швиденько побалакати.
Що ж, хлопче.
Непогані кеди.
Jordans, так?
Так.
Симпатичні, малий.
Скільки віддав?
Не знаю, тато купив.
Тато.
Твій тато — молодець.
Класні кеди.
І дорогі.
Розумієш, татку?
Так.
Можеш іти, хлопче.
Гарного вечора, малий.
Добре. Чудово.
Дякую. Усе добре?
Бери оту щітку.
Проводь зверху
і донизу, аж до хвоста.
Вперед.
Чисть повністю, аж до копит. Так.
Отак. Молодець.
Періс, можна запитати?
Так.
Як ти опинився у візку?
Кілька років тому
ми з братом поїхали кататися
і потрапили у сутичку.
Потрапили у лікарню.
Я прокинувся,
а він — ні.
Куля роздробила мій хребет.
Тепер усе життя проведу у візку.
Безглузда була боротьба.
Боролися за ріг вулиці.
На тому розі побудували Starbucks.
Боролися за дурню.
Усе це не мало сенсу.
Чорт.
Ні, кажу тобі, він знає.
Питав про мої кеди.
-Треба… -Він усе знає.
Треба змінити локації. Добре? Це просто.
У них там руки загребущі.
Давай серйозно.
Усе нормально. У нас. Добре?
Слухай.
Лев,
який
їсть носорогів та їм подібних,
не має часу ганятися за кроликами.
-Розумієш? -Ти як себе почуваєш?
Сам вигадав. Гарно вийшло, друже.
Запиши. Так і є.
Ми всього досягнемо разом.
Ми з тобою.
Віриш?
Так.
Ні, серйозно. Віриш у це?
Так, я тобі вірю.
У нас усе буде добре.
Ясно? Допоки ти зі мною, все буде нормально.
Добре.
Читали цю тупу статтю? Про те, що коней ніби погано годують.
Де?
У газеті.
Пам'ятаєте дурну журналістку? У спідниці. Посміхалася.
Та ти з нею говорив і намагався клеїтися.
-Що? -Слухай…
Так і було!
Не казав, що у неї ноги не гарні.
Усі витріщалися. Бачили її.
-Я бачив. -Кінський хвіст. І гарний зад.
Подумав, що це кобила. Сходив за мотузкою.
Я б її заарканив.
-Попалася! -Йой…
Так, ходімо. Давайте.
-Куди? -Його треба завезти в авто.
-Ось куди. Вперед. -У авто?
-Ззаду. -Ззаду?
-Що? -У мене для тебе дещо є. Давай.
-Дещо? Для мене? -Так.
Розблокуй гальма.
Так, повільно. Заїжджай.
-Далі. Повільно. -Добре.
-Обережно. -Стоп. Отак.
-Піднімайте. -Обережно з дошками.
Потихеньку.
-Усе добре? -Так.
Ішо, застрибуй.
-Тримаєш? Поїхали. -Тримаю.
Добре.
Я тебе тримаю, Перісе.
Сюди.
Допоможи.
Не ти, Коуле. Ішо, давай.
Готовий, малий?
Твій кінь.
-Є? -Є.
Так.
Ти впораєшся.
Що робиш?
-Йду. -Йдеш? Куди?
-Не лізь у мої справи. -Зі Смушем не їздитимеш.
Я їжджу один. Так було завжди.
Хлопче.
Сідай. Я твій батько, ти не…
Ти не мій довбаний батько!
Ти батько для всіх місцевих, чорт забирай.
Вчиш їх їздити верхи.
Робиш сідла для калік. Оце все.
А для мене навіть довбаної їжі немає.
Чортових коней любиш більше за мене.
Сідай, хлопче.
Що, подорослішав?
Подорослішав?
На вулицях за ніч став чоловіком?
Ні. Ти — хлопчик.
Чортів хлопчик.
Якщо возитимешся зі Смушем — отримаєш кулю, розумієш?
Чому ти мене ненавидиш?
Знаєш, хто це?
Джон Колтрейн.
Його батько рано помер. Джона виростила мати.
Можливо, він переїхав у Філадельфію десь у твоєму віці.
Один.
Далеко від дому.
Того року мати купила йому його перший саксофон.
Чорт.
Це змінило світ.
Слухай, хлопче.
Я був точнісінько як Смуш. Ясно?
Точнісінько.
Що я тільки не робив.
Був у розшуку, коли твоя мати завагітніла.
Так.
Але я ховався.
Переховувався, бо хотів тебе побачити.
Хотів побачити. Не хотів, щоб мене цього позбавили.
Але її прижали.
Вона мене здала.
Я її не звинувачую. Зробила це заради тебе.
Була зла на мене.
Федерали прийшли та все у мене забрали.
Отак от.
Впаяли мені п'ятірку.
Перед цим
я попросив твою маму. Сказав: «Слухай,
я знаю. Я лайно.
Але дозволь мені…
Дозволь назвати сина.
Можна?
Можна його назвати? Дозволь».
І я назвав тебе Колтрейном.
Так. Це твоє ім'я.
Найкращий з тих, хто досяг усього без батька.
Трясця, друже.
Чутки швидко поширюються. Це тобі. Рахуй.
Чорт.
Дідько.
Це не зовсім кролики.
Це інші покупці, ясно?
Усе нормально, друже.
-Джейлен не погодиться. -Чорт, Коуле!
Чорт забирай!
Досить.
Ти у ділі чи ні, чуваче?
Ти зі мною чи ні, Коуле?
Чорт.
Покажу тобі дещо.
Ти їздив верхи?
Так, друже.
Дідько. Здуріти можна.
Так. У мене був свій кінь. Чак.
Я знаю Чака.
Знаєш, що він живе у Гарпа вдома?
-Так? -Так. Здуріти.
Я був найкращим вершником на Флетчер-стріт.
Колись навчу тебе стояти на коні.
Оце так.
А чому припинив?
Я не припинив.
Зосередився на цілі.
І все.
Майже вирвалися.
Куди?
Звідси.
Дивися.
Земля на заході досі дешева. Я про ранчо.
Купимо ранчо, відновимо його. А потім ще.
І ще.
Колись зможемо осісти. Знайти ранчо, яке нам до душі.
Хто знає, як воно буде. Може, привеземо Чака та Бу.
Чи стільки коней, скільки забажаємо. Так?
Це моя мрія.
Нащо я, по-твоєму, займаюся цією дурнею?
Що скажеш?
Мені подобається, друже.
Так.
Що відбувається?
Де ти був? Ми тебе шукали.
-Що? -Бу вийшов.
Дуріє на бейсбольному полі.
Мені треба йти!
Не стій на дорозі! Біжи!
Він дуже нервує.
Гарпе, виглядає він не дуже.
Гравці, відійдіть.
Усі відійдіть. Відходьте.
Так просто засранця не спіймати.
Не тісніть його. Йому потрібен простір.
Розтягніться. Перекриємо йому дорогу.
Добре? Розтягуємося.
Тримайтеся. Щоб там не було, тримайтеся.
Я не впевнена, Гарпе.
-Добре. Йди сюди. Давай, Бу. -Погана ідея.
-Чорт! Не треба, Гарпе! -Так.
Ні.
Досить!
-Обережно. -Так. Віддаляється.
Чорт.
Усе нормально.
Спокійно. Усе добре, Бу.
Так, хлопчику.
Він тебе не підпустить, Гарпе. Знаєш, чий це кінь.
Знаєш, що йому потрібно.
-Я не можу. -Давай, малий.
-Я не можу. -Бери чомбур. Пристебнеш до недоуздка.
Дай зрозуміти, що це ти.
Дай зрозуміти, що ти головний.
Розумієш, Коуле? Давай. Ти впораєшся.
Добре.
Добре. Хлопчику.
Гей.
Це я, хлопчику. Коул.
-Усе добре. -Молодець.
-Дивися на Бу, не на мене. Давай. -Добре.
Добре.
Залишайся з конем. Давай.
Так. Це я, хлопчику. Усе добре.
Стій.
Спокійно. Усе добре.
Гарпе…
Давай, хлопче. Ти впораєшся.
Добре. Це я.
Це я, хлопчику.
-Добре. Тримай! -Не відпускай.
-Так. Молодець. -Молодець, Коуле.
-Впорався. -Спокійно.
А тепер тобі треба
лягти на його спину, добре?
Коли опинишся зверху,
обхопи ногами, наче збираєшся їхати.
Зрозумів? Він брикатиметься, а ти сиди.
Давай. Вперед.
Нічого. Вставай.
Чорт забирай!
Це якийсь твій довбаний урок?
Вставай. Давай, хлопче. Вставай.
Це не про нас із тобою. Ясно?
А тепер спіймай свого коня.
Давай. Усе добре.
Давай, усе з тобою добре.
Вперед.
Ти впораєшся.
Отак, хлопчику. Отак.
Молодець.
Так тримати.
Так. Поїхали.
-Добре. -Вперед. Не стій.
-Добре. -Чудово, малий.
Покажи йому, хто ти. Вперед.
Отак. Так.
-Молодець, малий. -Добре.
Непогано.
-Йому вдалося. -Так, сер.
Він заїздив Бу.
Так, чудово. Спокійно.
Добре, дівчинко.
Молодець.
Тихше.
Зачепило тебе, так?
-Чорт. -Буде дощ.
Забираймося звідси.
Так, хай проїдеться.
Готовий до зустрічі?
Не знаю, до чого готуватися, тож…
Це як у «Форсажі»,
коли всі авто на старті, двигуни ревуть,
натовп шаленіє. Усім весело, всі розважаються.
Це те саме, але з ковбоями та кіньми.
Добре.
У мене є дещо для тебе.
-Серйозно? -Сюрприз.
Закрий очі.
Мені треба… Добре.
Закривай.
Добре.
Не відкривай.
Не підглядай.
-Не підглядаю. -Добре. Відкривай.
Час настав. Тепер усе офіційно.
Добре.
Як я виглядаю?
Як справжній ковбой.
Легендарний момент. Важливий. Історичний.
Я на своїй Тюліп їду наввипередки з твоїм татком.
Він на своєму Надже. Напруга росте. Їдемо ніздря в ніздрю.
До фінішу 50 метрів.
-Потім 20, 5, а тоді… -Далі починається казочка.
Чорт забирай! Щоб тебе! Заважаєш розповідати!
Не можна порушувати ритм історії.
-Ти програв. -Що ти знаєш про ритм?
-Ти знаєш, що робиш. -У нього чудовий ритм.
Отже, на повороті
переможець попереду на одну ніздрю.
Ви вже знаєте. Але слухайте.
У Тюліп стирчали зуби.
Отак. Вперед. Перпендикулярно.
Так стирчали, що на них пиво можна було поставити.
Ти безнадійний.
-Це правда! -Ти здурів.
Отже, останні секунди перегонів.
Я тримаюся. Ніздря в ніздрю.
Я думаю, що йдемо впритул,
аж тут Тюліп витягує шию і виставляє зуби.
Фотофініш, дідько!
-Боже! Досить вже. -Ти ніколи не програвав.
Ти його переміг.
Тюліп! Чесно. Так і було!
Думав, ти вже пішов.
Я завжди готовий надерти тобі зад.
Готові побачити, як надеру йому зад?
Так.
Ти зможеш! Давай, вперед!
Давай! Швидше! Вперед!
Давай! Хутко!
Давай, Тюліп!
Ледве не вхопив мене за зад, хлопче.
Так, ти мене розгромив.
Ми на одній хвилі.
Давай ще. До старту!
-Ні. Ходімо звідси. -Серйозно. Давай ще.
Усе, залишимо цих невдах одних.
Дай мені ще один шанс. Ти здурів. Давай!
Він викладається на повну.
Ще кілька разів — і все, малий.
-Чекай тут, добре? -Добре.
-Усе нормально? -Так.
Непогано. Он яка автівка.
Чудово…
Чорт. Дідько.
Заспокойся! Пусти мене, чорт забирай!
Коуле, допоможи! Коуле!
-Сиди на місці. -Будь ласка.
Згинь.
Залазь у багажник. Залазь!
-Пристрелю, чорт забирай. -Відпусти!
Думав, можеш безкарно лізти у мій бізнес?
-Смуше! -Чорт!
Втікай! Забирайся звідси!
Ні, трясця!
Чорт!
Смуше!
Вставай! Ходімо! Треба забиратися!
-Не рухатися! -Смуше! Швидше!
Дідько.
Швидше!
Стійте!
Біжимо!
Стійте, кажу!
Швидше! Давай!
Чорт!
Стійте!
ПОЛІЦІЯ
Дідько!
Хай Джейлен йде до біса!
Думає, будемо лише захищатися? Це війна.
Будемо нападати.
Займемо територію, ясно?
Смуше.
Що робитимеш, Коуле?
Що будеш робити, друже?
Кажи. Давай. Я готовий.
Я чекав. Розкажи про свою мрію.
-Не знаю. -Чого ти прагнеш?
Збирати сміття, як батько?
Чекай. Хочеш сидіти біля багаття, розказувати історії й оце все.
Вони там усі обдовбані. Не знають, про що говорять.
Стайні?
Їхній час пройшов.
Вони зникли.
Усі, хто мав мені допомагати,
залишили мене на розі вулиць.
Ти ще не бачиш, Коуле.
Не бачиш їхнього лайна.
Ми тут одні.
Не знаю, як тобі, та мені набридло, що мене кидають.
Тож я заберу свої гроші,
знайду дорогу та заберуся звідси.
Ясно?
Ти зі мною, брате? Чи ні?
Коуле!
Куди ти, чорт забирай?
Коуле!
У нас усе буде добре.
Усе буде добре, ясно?
Давай.
Що ти зробиш?
Не можеш обіграти. Навіть коли я верхи.
Стеж. Куди він зібрався? Йому нас не обійти.
Куди він?
-Зможу пройти. -Куди ти? Куди він?
Навчиш мене стояти на коні?
Може. Якщо думаєш, що зможеш.
-Знаю, що можу. -Побачимо.
Сідай.
-До зустрічі. -Добре.
Хлопець — розкішний наїзник.
Ти знаєш Кайла.
Ми познайомилися на Флетчер-стріт.
Тепер заробляє цим на життя.
Тренує тут коней.
Я завжди хотів бути копом.
З тих часів, коли мама взяла мене на парад,
і я побачив, як там їхали схожі на лицарів поліцейські.
Тоді й зрозумів.
Необов'язково йти, щоб подорослішати.
Готовий навчитися стояти на коні?
Я ж прийшов, так?
Так.
Треба їх забрати. Ходімо. А потім закинемо тебе наверх.
Ходімо!
Забирайте якомога більше. Вперед!
ПЕНСИЛЬВАНІЯ ВІДДІЛ КОНТРОЛЮ ЗА ТВАРИНАМИ
Куди ви забираєте наших коней?
Не можете отак їх забрати!
Ні! Зупиніться!
-Зупиніться! -Будь ласка!
-Заспокойся. Не роби цього. -Відпусти, трясця!
-Ні. Відійди, Коуле! -До біса це все!
Ми платимо за оренду.
-Власники попереджали вас… -Плювати я хотів на власників!
Досить! Народ!
Пробачте,
але нам повідомили, що коні недоїдають.
Мої коні їдять краще за тебе!
Господи, там гниє мертвий кінь.
Не можете так із нами вчинити! Зробіть щось!
Я змушений забрати цих коней.
-Маячня! -Забрати в одну з установ,
де їх оглянуть.
-Сер… -Дурня!
Ви нічого не можете зробити.
Що ви несете?
Довбані крадії!
-Коуле! -Ні! Відпустіть його!
-Зроби щось! -Припиніть!
-Усе буде нормально. -До біса!
-Ми розберемося. -Ні!
-Зроби щось! -Хочеш за ґрати?
-Зроби щось! -Я намагаюся! Хочеш за ґрати?
-Спокійно. -Вважаєш себе довбаним ковбоєм!
Ти довбаний боягуз!
Слухай, ти знаєш, що це неправильно.
-Так просто не можна. -Гарпе.
-Прошу. -Як ти можеш так із нами вчинити?
Ми тут живемо, хлопче.
Як ти можеш це робити?
Нессі.
Не клич Нессі. Не клич нікого з цього кварталу.
-Я до тебе звертаюся! -Це нечесно. Ви самі винні.
Могли все виправити і нічого не зробили.
-Ясно? Йдіть подумайте. -Ми збудували це місце!
Ви намагаєтеся його знищити!
Ми його збудували!
Це наш дім!
Пробач.
Ти був правий.
Нічого, друже.
Я раніше виводив Чака вночі.
-Правда? Куди? -Так.
Подалі у парк. За кілометри звідси. Туди, де ніхто не міг мене знайти.
Люди тут усе це ненавидять.
Завжди шумно, матусі кричать,
машини гудять. Оце все.
Слухай уважно.
Слухай.
Що?
Ось. Тиша.
Спокій, друже.
Усе життя до нього прагну.
Куди б не відправилися,
це буде тихе місце. Спокійне.
І лише ми вдвох.
Отже.
Будемо щоразу змінювати локації.
Ясно? Як у фільмах про мафію.
-Добре. -Добре.
Цього разу ти пильнуватимеш.
Добре?
Видно на всі боки.
Кричи, якщо щось побачиш.
Будь напоготові.
Ми впораємося.
Чорт!
Смуше!
Смуше. Чорт!
Тримайся!
Ні, друже! Ні!
До нього під'їхав малий на велосипеді.
За Смуша мабуть назначили нагороду. Малий отримав гроші.
Кажуть, там був ще один хлопець.
Прошу тебе, Лірою.
Знайди Коула.
Так.
НАЗАВЖДИ У НАШИХ СЕРЦЯХ
Коуле.
Вставай, хлопче.
Давай. Вставай.
Піднімайся. Отак. Сідай.
Дай подивлюся.
Ти цілий?
Так. Давай це знімемо.
Приніс тобі іншу сорочку.
Зараз
усе відмиємо.
Я наче народився з ножем біля горла.
Учився з перших днів.
«Будь обережним».
Це мама так казала.
«Будь обережним, хлопче».
Не знаю, ким ми повинні вирости,
якщо все життя маємо озиратися.
Моєю єдиною домівкою
стала спина коня.
Одягай оцю.
Давай.
Смуш був одним із нас.
Його вже поховали,
але не у ковбойській одежі.
Треба забрати Чака.
Узяти чоботи Смуша.
Поставимо їх на його могилу.
Остання путь.
Я розумію.
Я з тобою.
МУНІЦИПАЛЬНА ПОЛІЦЕЙСЬКА СТАЙНЯ
Швиденько.
Дивись уважно.
Так.
Допоможи підняти.
ОХОРОНА
Чак?
-Чак. -Привіт, хлопчику.
Чак. Йди до мене.
Бу!
Як ти? Радий тебе бачити.
Тихше.
Я за тобою скучив.
Я витягну тебе звідси. Обіцяю.
Тобі більше нічого боятися.
Я три ночі чекав, доки ви, дурні,
нарешті наважитеся.
То що тепер? Заарештуєш нас?
Ні, я хотів впевнитися, що ніякий новенький
не застрелить вас, телепнів.
Гарпе, хоча б обстав усе, наче не все так однозначно.
Якщо заберете лише коней з Флетчер-стріт,
проігнорувати це буде складно, правда?
Ходімо, сонце.
Ходімо.
Дамо цим трохи побігати,
заберемо їх вранці.
І так вже складеться, що ваших не знайдемо.
Я рекомендую вам зачаїтися до ранку.
Або хоча б доки всі згадають, що мусять розкривати вбивства,
і знудяться шукати тварин, що втекли.
Підмога прибуде через п'ять хвилин.
Раджу вам поквапитися.
Ходімо.
Тату, не можна просто дивитися. Треба щось зробити.
Давайте їм заважати. Нехай день відпочинуть.
Нессі, звідки ти? З якої стайні?
-Вайт-Хауз. -Точно.
А ти звідки, Роме?
Знаєш. З Тайоги.
А всі інші?
-З 31-ї. -Марку-стріт.
Усіх цих місць давно немає.
Від них залишилися лише балки та цегла, але ви тут, правда?
-Ви досі тут? -Так.
Хай забирають стайню.
Хай забирають. Але забрати нашу сутність вони не можуть.
Дім — це не місце.
Це сім'я.
Те, що робить нас ковбоями.
То що ми робитимемо?
Те саме, що й завжди.
Їхатимемо вперед.
Молодець, Чак. Стій.
Усе добре.
Дякую.
Дякую, що привезла його.
Серйозно.
Усе нормально.
-Мамо. -Коуле, крихітко.
Хлопчику мій.
Чудово виглядаєш.
Гарний з тебе ковбой вийшов.
Мамо, це Бу. Мій кінь.
Він тепер їздить верхи.
Так.
-Гарний. -Так, у нього є власний кінь.
Йому ще треба вчитися, до мене далеко.
-Це тобі до мене далеко. -Не зрівняєшся з Гарпом.
-Я кращий за тебе. -Що? Кращий?
Годі вже.
Влада Філадельфії наразі забудовує Флетчер-стріт.
Як і попередні покоління ковбоїв,
вони їдуть вперед у пошуках стайні задля збереження свого спадку.
СВІТЛОЇ ПАМ'ЯТІ ЕРІКА «І» МІЛЛЕРА
ДЖАМІЛЬ ВЕРШНИК ІЗ ФЛЕТЧЕР-СТРІТ
Люди бачать нас і питають: «Звідки взялися ці коні?
Як вони сюди потрапили?» Ці коні були тут ще до мене.
Розумієте, про що я? Тобто…
коли ми розповідаємо цю історію, я хочу, щоб люди послухали
і побачили, що це відбувається насправді.
Вони це роблять.
У людей бувають хороші та погані дні.
Це нормально. Це звичайне життя.
Це життя.
ІВАННА ВЕРШНИЦЯ З ФЛЕТЧЕР-СТРІТ
Я живу у Філадельфії. Мене часто питають: «Їздиш верхи? Де? Тут немає коней».
Кажу: «Ви що? У Філадельфії повно коней».
Ми їздимо верхи на півночі Філадельфії.
У нас є коні, ми їх доглядаємо.
Якби ж більше людей знали про це і про те,
яке значення має стайня для багатьох людей, для молоді,
якій немає куди йти.
Я щасливий спостерігати за дітьми, яких вчу.
АЛЬБЕРТ ВЕРШНИК ІЗ ФЛЕТЧЕР-СТРІТ
Дивитися, як вони
поглинають усе це, адаптуються, корегують свою поведінку
не лише з кіньми, а й у житті.
МАЙКЛ ВЕРШНИК ІЗ ФЛЕТЧЕР-СТРІТ
Стайня багато нам дає. Мені за 40, і я можу зазначити,
що саме завдяки цій стайні
у мене немає жодної судимості. Розумієте?
Нічого такого. Допомагає не звертати на криву стежку.
Бо інші хлопці тут, старші хлопці,
проходили через усе, що чекає на нас.
Переклад субтитрів: Анастасія Дуб