Downloaded from YTS.MX
Gömd i världens klassiska monument
finns en otrolig forntida kunskap om solen.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Anknytningen till solen och himlen är faktiskt tidlös.
Två gånger om året, när ljuset sprider sig över världen
avslöjas deras hemligheter.
Hela platsen är utformad
runt den här enda tidpunkten.
Genom tusentals år och civilisationer utan samband med varann,
förenas forntida monument
perfekt placerade i förhållande till solen,
på en och samma dag.
Dagjämningen.
De byggde dessa fantastiska tempel
som är unika i världen,
så det måste finnas en drivkraft.
Vart och ett är ett mirakel av byggnadskonst och astronomi.
Med dåtidens teknik
är det otroligt hur mycket de kunde åstadkomma.
Men hur kunde de forntida astronomerna
skapa denna globala företeelse
då hela mänskligheten samtidigt firar solen under dagjämningen?
Klockan är 06.15 i Kambodja.
I dag är det dagjämning,
en företeelse som bara inträffar två gånger om året,
när dag och natt är nästan lika långa
över hela världen.
Sydostasien inväntar solen.
Stora folkmassor samlas vid det världsberömda templet Angkor Vat.
De har kommit för att se en uråldrig men spektakulär specialeffekt.
Solen är uppe och stiger
direkt öster om centraltornet.
Men sanningens verkliga ögonblick har inte inträffat än.
Solen är viktig i alla kulturer, särskilt de forntida...
DR EFROSYNI BOUTSIKAS ARKEOLOG, KENT UNIVERSITET
...eftersom solen möjliggör människors överlevnad.
Utan solen finns ingen överlevnad.
Det är ingen tillfällighet att den har dyrkats som en gud
i forntida kulturer över hela jordklotet.
Den anknytningen är fortfarande djupt rotad.
Alla samhällen som vi har studerat världen över
sedan förhistorisk tid verkar ha haft
ett intresse för solen, månen eller stjärnorna.
Och på dagjämningen
uppdagas vår mänskliga besatthet av solen
vid fornminnen runt om i världen.
3 000 km västerut
inramar fönstren i det indiska templet Shri Padmanabhaswamy
den nedgående solen med utsökt precision.
I Egypten uppstår fler visuella fyrverkerier från den nedgående solen
när den smälter ihop med sfinxens axel
med Chefrens pyramid direkt bakom den.
I Europa finns de megalitiska templen Mnajdra
som är 1 000 år äldre än pyramiderna.
Här finns också ett solfenomen som bara inträffar på dagjämningen.
I Amerika i Chichén Itzá i Mexiko
finns sedan 1 000 år tillbaka en timlång ljusshow
där en ormlik skugga slingrar sig ner längs ena sidan av ormgudens tempel.
Folk från olika kontinenter, århundraden och kulturer,
firade solen oberoende av varandra.
De observerade naturens cykler...
DR FABIO SILVA, ARKEOLOG, BOURNEMOUTH UNIVERSITET
...och det som hände på himlen.
Och de byggde in den kunskapen i själva byggnadsverken.
När vi undersöker dessa platser, ser vi inte bara den skicklighet
som dessa kulturer besatt
utan även vikten av tid, astronomi och solen i människors liv.
Det är ofattbart att de hade förmågan att skapa dessa monument.
I den moderna världen
är det lätt att glömma att sedan mänsklighetens begynnelse
har alla kulturer på jorden varit beroende av solen.
Förhistoriska samhällen,
innan skrift och jordbruk uppfanns,
var redan intresserade av himlen.
Vi hittar bevis för det över hela världen.
Astronomi var den första vetenskapen.
Det är bara astronomi som gör det möjligt att få en tillförlitlig kalender.
Man kan inte bruka jorden,
så eller plöja
om man inte vet vilken tid på året det är.
De var tvungna att veta hur solen rörde sig
för att kunna överleva.
På sommaren lutar det norra halvklotet mot solen
och dagarna är längre.
På vintern lutar det bort och det är kallt och mörkt.
Men när säsongerna växlar befinner sig solen direkt över ekvatorn
och båda halvkloten är vända mot vår stjärna i lika stor utsträckning.
Överallt på jorden
är dag och natt nästan lika långa - 12 timmar.
Dagjämning heter aequinoctium på latin,
vilket sammanfattar idén om att natten är lika lång som dagen.
Man kommer ut ur vinterns mörker
och dagarna från dagjämningen och framåt
börjar tillta och bli längre. Eftersom ljus för med sig liv
bekräftar dagjämningen återigen att världen,
kosmos och jorden håller på att återuppväckas
och vår överlevnad kan fortsätta.
Forntida civilisationer utvecklade den astronomiska kunskapen
att kartlägga solens rörelser med precision
och sedan byggtekniken att hylla de rörelserna i sten.
Mysteriet är hur de gör det.
För arkeologen dr Sarah Klassen
är placeringen i förhållande till solen vid dagjämningen
en av de mest spektakulära egenskaperna hos templet Angkor Vat.
Sarah använder ny teknik
för att upptäcka forntida byggnadsverks hemligheter.
Det här är en Total Station. Vi använder den i fält...
...för att samla geografiska platser
som är intressanta.
Vi kan använda den till arkitektur, som här på Angkor Vat.
Vi laddar upp det till en dator för att förstå hur templet byggdes,
vilka vinklar och avstånd det är mellan de olika delarna.
Templet Angkor Vat uppfördes
för 800 år sen av kung Suryavarman II
och stod i hjärtat av hans rike.
Man kan se att de forntida khmererna var otroligt avancerade
i fråga om byggnadskonst, både gällande storlek och precision
på de typer av saker de byggde.
Det är vid dagjämningen som detta blir uppenbart.
Angkor ligger i linje med den uppgående dagjämningssolen.
En grupp rutnätslinjer löper från norr till söder.
De andra löper från öst till väst in i den uppgående dagjämningssolen.
Från den västra porten
leder en spikrak gata direkt till hjärtat av templet.
Men moderna mätningar avslöjar att den inte ligger rakt österut.
En sak som är mycket ovanligt med Angkor
är att det inte är byggt exakt i väderstreckens riktning.
Det ligger faktiskt en halv grad snett.
För dessa forntida geometrimästare
vore en halv grad en enormt stor felmarginal.
Men det är faktiskt inget misstag.
Det är ett avsiktligt matematiskt genidrag.
Det är faktiskt riktigt genialiskt.
Vi tror att de gjorde det så att solen under dagjämningen
går upp direkt ovanför det centrala templet.
Knepet är att dagjämningssolen går upp rakt i öster,
men under de minuter det tar för den att nå toppen av tornet,
så rör den sig även till höger över himlen, en halv grad från öster.
Om tornet låg rakt i öster,
skulle solen inte stå i linje med det när den nådde toppen.
Arkitekternas lösning var enkel.
De roterade hela anläggningen
för att kompensera med exakt en halv grad.
Att skapa en linje mellan den västra porten,
toppen av tornet och solen
på dagjämningen kräver oerhört stor skicklighet.
Åtta århundraden senare
är det fortfarande ett beräknat matematiskt mirakel
som bevisar att dagjämningen var en viktig tidpunkt
för vilken hela templet uppfördes.
Angkor Vats skönhet ligger i matematiken bakom det.
Det ser ut och känns som om allt var minutiöst planerat
och detaljerat på en matematisk precisionsnivå.
Efter att ha arbetat här i över fem år,
är det spännande att äntligen vara här vid den här tidpunkten
som hela det här byggnadsverket byggdes kring.
Det är hög stämning i folksamlingen och alla är glada att vara här.
Det är ett speciellt ögonblick.
En bråkdel, en halv grad, gör hela skillnaden.
De fångar solen
på toppen av Angkor Vats centraltorn.
De använde solen för att åskådliggöra sin trosuppfattning,
och i det här fallet, sin makt och sin plats i kosmos.
Templen som vi ser i dag
är inte hur templet såg ut förr.
Templet kan ha varit helt klätt i guld
så ni kan föreställa er hur det hade sett ut
när solen steg över centraltornet.
Ett mäktigt ögonblick att uppleva.
Kungens arkitekter hade lyckats
in i minsta detalj.
Angkor Vat är en av världens mest framstående fornminnen
men bara ett av många över hela jorden som firar dagjämningssolen
med en spektakulär ljusshow.
När dagjämningssolen lämnar Kambodja
fortsätter den sin färd runt jordklotet.
I Kerala, 3 000 km västerut, på Indiens sydkust
måste folksamlingarna invänta solnedgången för att bevittna effekten.
Det överdådiga Shri Padmanabhaswamy-templet
har ett vackert skulpterat torn som byggdes 400 år efter Angkor Vat.
Genom dess rad av noggrant placerade fönster
går dagjämningssolen ner i väst som en hiss
som lyser upp våningarna i femminutersintervaller.
Ytterligare ett kvarts varv runt världen,
i forntida Egypten,
träffar den nedgående dagjämningssolen
två av de mest berömda byggnadsverken på jorden.
Sfinxen i Giza och Chefrens pyramid
tros båda ha uppförts för 4 500 år sedan.
Under dagjämningen smälter den nedgående solen ihop med sfinxens axel
med Chefrens pyramid bakom den.
Placeringen av alla pyramiderna i Giza i linje med den nedgående solen i väst
är otroligt exakta inom en 15-dels grad.
Forntidens människor kan ha åstadkommit det med hjälp av de simplaste verktygen.
Ett sätt att placera byggnadsverken i väderstreckets riktning
är den indiska cirkelmetoden.
Den metoden består av en upprätt påle
och att observera skuggan solen kastar mellan soluppgång och solnedgång.
Man markerar skuggans rörelse på marken.
Sen tar man ett rep
som är lika långt som träpålen man använde,
binder den runt pålen och ritar en cirkel på marken.
De skär varann i två punkter,
och om man drar ett streck mellan de två punkterna
så får man en linje som visar riktningen öst till väst.
När man ser det uppifrån
verkar det passa perfekt med väderstrecket.
Den här metoden är så enkel, slagkraftig och exakt
att den faktiskt kan användas av alla överallt i hela världen.
På dagjämningens dygn
fortsätter solens färd mot Europa...
...och badar Medelhavet i ljus.
På ön Malta händer något otroligt.
Gryningsstrålarna genomlyser ett förhistoriskt tempel
som är tusen år äldre än pyramiderna med häpnadsväckande precision...
...och träffar det forntida altaret exakt i mitten.
De riktade in sig på dagjämningen.
Att lokalisera den exakta positionen
soluppgången har vid dagjämningen är oerhört svårt.
Det är därför ännu mer otroligt att vissa samhällen lyckades göra det.
Det är ett mirakel av astronomi och arkitektur
som utfördes 5 500 år sedan.
Folket på Malta byggde
fantastiska enormt stora byggnadsverk.
De byggde så många såna i en så liten skärgård
att det inte har nåt motstycke någon annanstans i världen.
Templet vid Mnajdra är ett av de äldsta templen i världen.
Det är byggt av stenar på 30 ton var,
lika mycket som fem elefanter.
De var inte så primitiva. De hade färdigheten,
förmågan och expertisen.
Det är fantastiskt att tänka sig att det byggdes i linje med dagjämningen.
De senaste tio åren
har arkeoastronomen Tore Lomsdalen varit fokuserad på
att ta reda på exakt hur de gjorde det.
Varje gång jag kommer hit förundras jag
och tänker på kunskapen de måste ha haft.
De byggde dessa fantastiska unika tempel.
TORE LOMSDALEN ARKEOASTRONOM
Det måste ha funnits en drivkraft.
Det finns tre separata tempel i Mnajdra,
placerade i klöverbladsform.
De ligger i linje med olika riktningar,
varav ett vetter mot öster och dagjämningens gryning.
De visste vad som hände på himlen.
De placerade det i riktning mot den östra horisonten
för att kunna observera hur solen rörde sig under ett solår.
Förutom att dagarna blir längre och kortare under året,
så flyttar sig även den exakta punkten på horisonten där solen går upp.
I december går den upp vid sin sydligaste punkt.
Vid midsommar når den sin nordligaste punkt.
Dagjämningens soluppgång rakt österut
är mitt emellan de två extrema punkterna.
Den mittpunkten vore tillräckligt nära dagjämningen för att kunna upprätta
ett byggnadsverk i linje med den.
Tore tror att tempelbyggarna använde den metoden
för att följa solen under året
och att Mnajdra var en kalender byggd i sten.
En lockande ledtråd ligger i vintersolståndets position.
Det här hålet kan ha varit en markering för byggarna
när de byggde Mnajdra,
för att vara i linje med den uppgående solen vid vintersolståndet.
Det är så perfekt placerat.
Det kan ha funnits en liknande markering för dagjämningen,
men den metoden är inte särskilt exakt,
i synnerhet inte på en brant lutande klippa som Mnajdra.
Vid den tidpunkt då solen står högt nog för att synas
har den redan avvikit åt en sida.
Man får en punkt som inte är rakt österut.
Den kommer att vara något mer åt vänster eller höger om öster
så det felet byggs in i metoden.
Den här metoden användes troligtvis bara i utformningen av det första templet
som tros vara en enda kammare som vetter mot horisonten.
Dagjämningssolen skulle ha nått in i templet i en lutande vinkel
och träffat altarets ena sida istället för rakt i mitten.
Men med tiden byggdes templet om med ny astronomisk kunskap.
Det skedde en utveckling inom den astronomiska kunskapen
och de ville placera templet
i riktning direkt mot dagjämningens soluppgång.
Förvånansvärt nog
kan den nya kunskapen ha kommit på natten.
På Malta
behövde de forntida astronomerna en ny metod
för att placera sitt tempel i exakt linje med dagjämningens uppgående sol.
Svaret, verkar det som, hittas i stjärnorna.
De använde specifika stjärnor...
...som stiger på exakt samma plats som solen går upp på vid dagjämningen
som mycket exakta markeringar för den händelsen.
Astronomer tror att de använde dessa pelare
för att markera sina observationer.
Det finns en samling hål som man tror representerar stjärnorna
i stjärnhopen Plejaderna, även känd som de Sju systrarna.
De är ljusstarka och framträdande på natthimlen.
Av en slump stiger Plejaderna rakt österut
på samma plats som dagjämningssolen.
Men soluppgången rör sig längs horisonten
medan stjärnorna går upp på samma plats varje natt
eftersom de ligger 30 miljoner gånger längre bort än solen.
Nästan varje natt under året
ser man var Plejaderna går upp,
och då vet man att solen kommer att gå upp på exakt samma ställe
på dagjämningarna.
Det nya templets paradnummer
är det stora centrala altaret som fångar den uppgående dagjämningssolen.
De utvecklar större medvetenhet
och hela det här templet byggdes runt dagjämningen.
Det tog mer än 1 000 år för att uppnå den slutgiltiga utformningen.
Altaret stod längst bak i en helt ny kammare
så djupt inne i templet
att solen aldrig riktigt nådde det, förutom vid dagjämningen.
Förhistoriska människor skickade ett meddelande som vi kan läsa än i dag.
Se så ljust det är. Det är så vackert.
Dagjämningssolen lyser fortfarande upp mittenkorridoren
och badar altaret i ljus.
Titta på passagen! Solen sträcker sig allt längre.
Den blir hundra procent i dag.
Oj!
Ljuset träffar sitt mål med otrolig precision.
Vid dagjämningen har den här korridoren precis rätt längd
för att skapa den här effekten där solljuset träffar
nederdelen av altaret.
Det är fantastiskt att det här var en avsiktlig uppställning.
Vissa av de första byggarna byggde för dagjämningen.
För 5 000 år sedan uppförde de dessa tempel.
Det är deras altare och det är otroligt.
Bara en timme efter Malta sträcker sig dagjämningssolen över Europa
och går upp i stenålderns Irland.
2 500 km från Malta påträffas samma effekt.
Gryningsljuset träffar forntida sten i bakre delen av en kammare
och en inristad symbol för solen.
Det här är Loughcrew i County Meath,
en stenålderslämning som den på Malta som är nästan lika gammal
med sina 5 000 år.
Ett bondesamhälle mötte vårens ankomst.
De byggde in förhållandena de hade med kosmos
i byggnadsverken som de uppförde
eller i konsten som de målade.
Ljuset går ner till en andra inristad bild av solen.
Förhistoriska människor markerade dagjämningen eftersom det var livsviktigt.
De försäkrar sig om att solen kommer lysa
eller göra det den ska för att grödorna ska gro.
Man vänder sig mot kosmos...
...för att försäkra sin egen existens
och överlevnad.
Dagjämningen lämnar Europa långt bakom sig.
Gryningsljuset rusar vidare över Atlanten
och träffar till sist Amerika.
I nordvästra New Mexico
klättrar solen allt högre över en ändlös öken.
Arkeoastronomen Anna Sofaer
har dragits till puebloruinerna i Chacokanjonen
i över 40 år.
Jag förundras över Pueblo Bonitos skönhet.
Det är så vackert.
Titta på dörröppningarna och kanternas perfekta rätvinklar.
Se hur välbevarat det är efter så lång tid.
Är det inte otroligt?
Folk byggde det här för 1 000 år sedan.
Det här är ett forntida område som sträcker sig över mer än
77 000 kvadratkilometer av sydvästra USA.
I början av 1100-talet
tillhörde det här området puebloindianerna,
en av de mest sofistikerade civilisationerna i forntidens sydväst
som trodde att de hade letts hit norrifrån
där deras förfäders andliga hem låg.
De ursprungliga puebloindianerna omformade kanjonen
med hundratals byggnadsverk som verkar växa organiskt ur klipporna.
Deras besatthet med dagjämningen fick dem att bygga
en av de mest betydande byggnaderna i forntida Amerika,
det berömda Pueblo Bonito.
I det brutala, höglänta ökenlandskapet i New Mexico
utforskar arkeoastronomen Anna Sofaer
ett mystiskt forntida byggnadsverk.
Det här är Pueblo Bonito,
en av de största, enskilda byggnaderna i forntida Nordamerika,
byggd på en alltför karg plats för att försörja antalet som kunde bo här.
Det här rummet visar hur stora rummen inuti Bonito var.
Vi står på ovanpå bottenvåningen
och vi är på första våningen.
Ovanför träbjälkarna...
...ser man andra våningen,
och man kan ana vad som var den tredje våningen.
Det är en enormt stor byggnad.
Storleken i sig själv är upphov till Pueblo Bonitos största mysterium.
Tusentals kom, men bara ett fåtal stannade och bodde kvar.
Det är svårt att tänka sig att människor bodde här.
Om ni föreställer er två våningar ovanför, så var man instängd.
Man kan inte ha nån eld eller eldstad.
Det är en stor gåta. Vad gjorde de?
Det vi ser är en plats byggd för religiösa ändamål
och mycket stark trosuppfattning.
Den tron baserades på relationen med kosmos.
De kom till Chacokanjonen för att dyrka solen.
Paul Pino är ålderman i Laguna Pueblo,
en modern folkgrupp som härstammar direkt från de ursprungliga puebloindianerna.
Kulturen som skapade Bonito är inte försvunnen.
Den fortsätter i dag med puebloindianerna här i New Mexico.
Mina barnbarn är en del av den kulturen
som är levande varje dag.
De är en del av den och kommer att överföra den till sina barn.
Kameror är inte tillåtna under puebloindianernas ceremonier
men på den här sällsynta filmen, lämnar tillbedjare en kiva,
ett cirkelrunt underjordiskt byggnadsverk där ritualer och möten äger rum.
Jag tror att när folk bodde här
så utförde de många av sina ceremonier
på liknande sätt som ceremonierna vi håller i dag.
Den kontinuiteten finns från dåtid till nutid.
Enbart Pueblo Bonito har 36 kivor,
med rum för upp till 50 personer var.
Puebloindianerna såg ett system i solens rörelser
och kartlade det på Pueblo Bonito.
På dagjämningen går solen upp i öst i slutet av den omslutande muren.
Solnedgången sker i väst på andra sidan av den omslutande muren.
Muren, som är byggnadsverkets yttervägg på den södra sidan,
ligger i så exakt öst-västligt läge att man på dagjämningskvällarna
kan se solen gå ner utefter den här muren.
Och Pueblo Bonito är bara den största byggnaden
i ett helt rituallandskap.
Hela kanjonen markerar dagjämningen.
Det finns 14 stora kivor, som t.ex. Casa Rinconada.
De enorma cirklarna kan med lätthet hysa 400 personer, nästan 6 000 totalt.
Kivan är mycket viktig i den forntida Chaco-kulturen.
Det här är ceremoniplatsen för de flesta av deras aktiviteter
som hade med solen att göra.
Kivan hade ett tungt jordtak.
På den mörka insidan
såg tillbedjarna bara solen genom nischerna i väggarna.
Den var upplagd efter väderstrecken,
nord, syd, öst och väst.
Där borta har den norra sidan av byggnaden
ett rektangulärt byggnadsverk med två dörröppningar
som ligger i linje med den uppgående dagjämningssolen.
Allt är i linje med kompassen på några grader när.
Dörröppningarna i den rektangulära byggnadsverket
är öppna mot öst och väst
så att dagjämningens stigande soluppgång lyser genom båda två
och fyller insidan med ljus
två dagar om året till tidens ände.
Himlen och jorden skapades samtidigt i vår tro.
Solen skapades för att ge världen ljus
så solen och jorden samarbetar för att ge näring åt folket.
Dagjämningssolen strålar in i kivor över hela kanjonen.
Det måste ha varit fenomenalt att skåda under dess storhetstid.
Det vi utforskar är platser när folk samlades
för att få upplevelsen av rymd
men även samhörigheten med kosmos.
Uppställningarna representerar en viss ordning som man gör saker på.
Ibland saknas den ordningen i vår moderna tid.
Och vi förstör vår värld.
Puebloindianerna markerade dagjämningen med en sista spektakulär uppvisning.
Det här är kullen Fajada - en helig utkiksplats
dit troligtvis bara astronomeliten
i dess civilisation kunde gå.
På sidan av den har Anna hittat tre sandstensblock
som verkar vara placerade för hand mot klippväggen.
Det fanns ett spiralmönster inristat i stenen.
Hon kom i rätt tid för att se en dolk av solljus dyka upp ur intet.
Det har en precision på några minuter runt tolv på dagen.
Jag tror att det är fyra minuter.
På den västra sidan finns ytterligare ett spiralmönster.
Den här gången en dubbel.
Den har en dolk av ljus som går genom den högra spiralen.
Återigen klockan tolv på dagen under dagjämning.
Det som gör Chacokanjonen unik när det gäller dagjämningen
är att tonvikten förskjuts från soluppgången eller solnedgången
och läggs på klockan tolv på dagen.
Det är som ett urverk.
Det är som om allt det händer samtidigt.
Platsen med soldolken markerar dagjämningen.
De två platserna markerar klockan tolv under dagjämning.
Det är samma sak som vi ser i byggnaderna. Samma folk
och samma tankesätt att vara i linje med solen och solens kraft.
2 500 km från Chaco
byggde mayafolket byggnadsverk som t.o.m. fick Pueblo Bonito att verka litet
och skapade den mest framstående soleffekten av dem alla -
kulmen av solens hela färd.
I den forntida staden Chichén Itzá i Mexiko
har tusentals människor samlats från när och fjärran.
Om några timmar, vid den här forntida pyramiden,
kommer de att få skåda den kanske
mest spektakulära effekten som någonsin har skapats med dagjämningssolen.
Det här är inte den vanliga inriktningen mot soluppgång eller solnedgång.
Det här är en komplicerad 3D-effekt
som innefattar solljuset flera timmar före den går ner...
...för att skapa det här dynamiska skuggspelet som är unikt för mayafolket.
För 1 000 år sedan
hade det vidsträckta Mayariket sitt säte här på Mexikos Yucatánhalvö.
Men deras civilisation var redan 3 000 år gammal.
Den har blivit ett typexempel på sofistikerad lärdom,
astronomikunskap och, framför allt, häpnadsväckande byggnader.
Den här kallas El Caracol, vilket är spanska för snäcka,
på grund av sin påtagliga form.
Den har en kupolform på toppen.
När man tittar på den ur vårt moderna västerländska perspektiv
ser den precis ut som ett observatorium.
Människor kanske satt där inne
och tittade på solen, månen eller planeterna.
Enligt områdets chef, Marco Antonio Santos Ramirez
hade El Caracol en central betydelse för mayaindianerna.
Astronomerna var här inne hela tiden
och togs om hand av många människor
eftersom de var specialister.
I århundrade på århundrade noterade man kontinuerligt...
MARCO ANTONIO SANTOS RAMIREZ OMRÅDESCHEF, Chichén Itzá
...alla astronomiska fenomen.
Astronomiska observationer och kunskap
var förbehållna en specifik elit.
Genom att göra så lyckades mayafolket behålla makten.
Så makten bibehölls
genom kunskapen om hur himlen fungerade.
Vid den tid då Chichén Itzá byggdes
visste mayafolkets astronomer redan exakt hur solen,
månen och planeterna rörde sig.
El Caracol är inte ett observatorium,
utan snarare en kalender i sten.
Öppningarna i väggarna var avsiktligt placerade för att visa
solens gång på vissa viktiga dagar.
Ett par springor visar en specifik solnedgång dagjämning eller solstånden.
Dessa placeringar användes för att etablera
vilken tid på året de befann sig i.
Marcos kollegor har fångat effekterna
under året
och återuppbyggt den detaljerade kunskapsbasen
som mayaindianerna hade byggt upp under århundraden.
Se hur solen kom in genom de här dörrarna
för att registrera de här ljuslinjerna
som markerar de specifika tider som de ville registrera.
Det ser kanske enkelt ut
eftersom allt man ser är en ljuslinje
men för att åstadkomma det finns en uråldrig kunskap
nedärvd genom många generationer.
Mayaindianerna visste att dagjämningen var livsviktig
för grödornas överlevnad.
Vad gäller dagjämningen
så var den en viktig och symbolisk tidpunkt eftersom
torrperioden är dödens säsong
och regnperioden är livets säsong.
Den markerar antagligen slutet av den ena
och början på den andra.
För att garantera sin överlevnad
trodde mayafolket att gudarna måste blidkas under dagjämningen.
På Chichén Itzá var en av de mäktigaste gudarna Kukulkan,
en bevingad orm som flög före regnguden Chac
och förde med sig regnperioden
när hans svans satte vinden i rörelse och sopade rent jorden.
Mayafolket byggde sin pyramid i hans namn och ristade in hans avbild i dess fasad.
Kukulkan är en skapargud.
Han skapade tiden, universum, människan, majs och eld.
Det är som en återfödelse och en kamp mellan dessa två krafter
- livet och döden.
Vid dagjämningen
hyllades Kukulkan med en spektakulär ljusshow.
På dagjämningsdagen
väntar turister vid Chichén Itzá på den spektakulära tidpunkten
som markerar ankomsten av den nya säsongen.
Kukulkan!
Nu är det bara minuter kvar och spänningen stiger.
Moln hotar med att förstöra det viktiga ögonblicket.
Folkmassan ber att de ska få se vidden av mayafolkets religiösa kraft.
Att skapa den här effekten är mycket komplicerat
men trots det har de gjort det för nästan 1 000 år sen
utan modern matematik eller datorteknik.
Alla står runt Kukulkan-pyramiden och väntar på det ögonblicket.
Pyramidens främsta särdrag
är den här sluttande kanten på det nordvästra hörnet.
Varje steg sticker ut en smula i en triangelformad utbuktning.
Mayaindianerna insåg att dessa skulle kasta skuggor
på den närliggande trappan
och de kunde använda dem för att trolla fram sin illusion.
Det är här vi kommer att få se
ljusformationen och skuggtrianglarna.
Hela effekten kommer att ske i tre dimensioner.
Solen rör sig i en kurva över himlen.
Kanten sluttar nedåt och i sidled
och trappan är en plan yta i en annan vinkel.
Så mayaarkitekterna måste lösa ett oerhört invecklat problem.
Det här måste ha krävt otroligt stor skicklighet.
Vad de måste ha gjort är att skapa en småskalig 3D-modell
i trä eller lera och gått ut dit
och använt sig av det faktiska solljuset vid dagjämningen
så att det lyste på modellen samt testat olika saker
tills de hittade exakt den effekt de letade efter.
Den grundläggande skuggan var en linje trianglar
men om mayafolket ändrade formen på den sluttande kanten
skulle formen på skuggan ändras.
De kunde använda sin modell för att få den effekt de ville ha.
Ögonblicket under dagjämningen är snart inne.
När solen går ner i väst
börjar ljus- och skuggtrianglarna ta form.
Vi kan inte vara säkra på vilken effekt det måste ha haft
på mayafolket som tittade på.
Det måste ha varit delvis förundran och delvis skräck.
Vid den här tidpunkten börjar de framträda.
Kukulkan i egen hög person hade visat sig på jorden.
Det är inte skuggorna som räknas utan ljuset.
De strålande konturerna av en ormkropp
slingrar sig ner för trappan och sammanträffar med dess huvud vid foten.
De har kommit för att se Kukulkans nedstigning
och hur den befruktar moder jord.
För mayaindianerna var det här det ultimata uttrycket för dagjämningen.
Kukulkan hade nedstigit till jorden
för att förvisa torrperioden och föra med sig regn och nytt liv.
Det är underbart att förfädernas kunskap
fortfarande kan ses.
I det moderna samhället
har vi tappat anknytningen med miljön runtomkring oss
och det inbegriper himlen.
Vi har i synnerhet förlorat anknytningen till dagjämningarna
vilka är de egentliga tidpunkterna för övergången
mellan det varma halvåret och det kalla halvåret.
När den lämnar Mexiko
passerar solen över Stilla havet
och avslutar sin dagjämningsfärd.
Sedan länge bortglömda civilisationer,
okända för varandra,
firade denna dag.
För forntidens människor var solen den som gav liv.
Först behövde de förstå dess färd
men sen ville de tämja dess kraft och utvecklade den första kunskapen
om astronomi och byggnadskonst för att göra det.
Genom att jaga dagjämningen
skapade de forntida astronomerna kosmisk magi.
Undertexter: Linda Ahnmark