Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Olen matkalla Gislavediin Emma Örtlundin luokse.
Sain pari vuotta sitten kirjeen Emmalta.
Emma kertoi haluavansa olla kaunis, näkyä ja saada tilaa.
"Hei, Pär. Minä olen Emma Örtlund. Asun Smålandissa."
"Minussa on aivan erityistä säteilyä."
"Ajattelin, että voisittekohan te auttaa minua pääsemään malliksi."
"Minussa nimittäin on mallilta vaadittavaa säteilyä."
"Eräs valokuvaajana työskentelevä kaverinikin on sitä mieltä."
"Olen haaveillut siitä koko elämäni. Joten mitäs sanot?"
Kirje kosketti minua aivan uskomattoman paljon, koska...
Se sanoitti monia asioita, joita itse koen-
-tässä yhteiskunnassa ja myös kaikessa mitä itse teen.
Työssäni autan ihmisiä, jotka eivät muuten pääse näkymään ja loistamaan.
Mielestäni Emma todellakin ansaitsee sen.
Kirje siis toimi lähtösysäyksenä tälle matkalle.
-Hei! -Hei, Emma!
-Seisotko siinä rappukäytävässä? -En oikein tiennyt, löytäisitkö perille.
-Onpa hauska nähdä. -Samoin.
-Täälläkö sinä siis asut? -Täällä.
-Onko huulipuna levinnyt? -Ei ole. Näytät tosi hyvältä.
Kiitos.
-Onpa sinulla hieno asunto. -Kiitos ihan hurjan paljon.
-Tämä on aivan ihana. -Niin on.
Tuo on aitoa 80-lukua. Tuo vaaleanpunainen klovni.
Kirjoitit minulle kirjeen. Olen lukenut sen monta kertaa-
-ja miettinyt ja maannut öitä valveilla. "Mitä minä voisin tehdä?"
Sanoin sinulle olevani kiertueella, mutta se ei ihan pitänyt paikkaansa.
Eikä...
Tulin tänne kertoakseni sinulle-
-että haluan auttaa sinua toteuttamaan haaveesi malliksi tulemisesta.
Herranen aika, miten hauskaa!
Pääset siis myös catwalkille.
Kylläpä minä nyt ilahduin! Herranen aika!
Onko tämä piilokamera?
Herranen aika, miten minä nyt ilahduin!
-Hei, Ida! - Heippa!
-Terve! Miten menee? - Oikein hyvin.
-Minulla on tosi kivoja uutisia. - Mitä uutisia?
Pär kertoi minulle-
-että minä pääsen kuvattavaksi valokuvamallina-
-ja pääsen myös catwalkille. Ja sinäkin pääset!
- Pääsenkö? -Pääset, Ida!
No hitto, miten kivaa!
Sinussa on upeaa säteilyä ja olet todella kaunis!
- Hitto, miten kivaa! -Tosi kivaa!
- Eli sinä ja minä? -Niin, ja muutama muukin.
KUUSI KUUKAUTTA CATWALKILLE
Kutsuin teidät kokoon ihan syystä.
Järjestämme yhdessä muotinäytöksen, oman catwalkin.
Ida, sinä muutat catwalkin joksikin aivan erityiseksi.
Voin hyvin kuvitella.
Catwalkilla ei ole koskaan aiemmin nähty ballerinaa tanssimassa.
Hillberg, sinä olet Glada Hudik -teatterin oma primadonna.
Sinulla on kaikki tarvittavat ominaisuudet.
Olet kaunis ja sinulla on oma tyyli.
Ja tykkäät kimalteestakin, vai mitä?
Kitty, minulle sinä olet tavallaan muodin symboli.
Sekoitat kulttuuria ja muotia tavalla, jollaiseen en ole ennen törmännyt.
Alex, sinä olet hyvin huomaavainen ihminen, joka pitää porukan kasassa.
Ja sinussa on säteilyä, josta muidenkin kannattaisi ottaa oppia.
-Ja Emma... -Niin?
Sinä olet syy siihen, että olemme nyt tässä.
Sinä saat nyt mahdollisuuden loistaa yhdessä muiden kanssa.
Olen samaa mieltä.
Teidän kaikkien säteily tekee tästä jotain aivan huikeaa.
Olen haaveillut tällaisesta. Tämä on todellakin toteutunut haave.
Minä en ole saanut koskaan näkyä missään.
En osannut kuvitellakaan, että pääsisin mukaan johonkin tällaiseen.
-Tämähän meni nyt ihan itkemiseksi. -Anteeksi. Nämä ovat ilonkyyneleitä.
Tämä on pelkkää iloa.
-Aloitetaan katsomalla yksi video. -Selvä.
Sitten näette.
-Osaatteko kuvitella itsenne tuonne? -Joo.
Hän hymyilee vain hyvin vähän.
Tuolta siinä kai pitää näyttää.
Pitääkö? Pystyisittekö te pysymään ihan vakavina?
Minä näyttäisin kyllä iloiselta osoittaakseni, että se on hauskaa.
-Eivätkö he sitten ole iloisia? -He ovat varmaan aika onnettomia.
Heidän täytyy kai laihduttaa.
-Laihdutammeko mekin? -Ei tarvitse.
Kyllä tuollaista pitää saada tehdä riippumatta siitä, miltä näyttää.
Kun näytämme, millaisia olemme ihmisinä-
-ja että me kaikki olemme erilaisia ja ainutlaatuisia-
-uskon, että vaatteetkin voivat näyttää entistäkin kauniimmilta.
Mitäs arvelet, Hillberg?
Noin.
Minun täytyy nyt kysyä... Selviämmeköhän me tuosta?
Joo. Todellakin.
Tästä tulee rankka mutta upea matka. Emme ehkä pysty siihen ihan yksin.
-Niin... -Tarvitsemme apua.
Minulle on tosi tärkeää päästä malliksi.
Haluan ihmisten näkevän-
-että myös me kehitysvammaiset-
-olemme ainutlaatuisia ihmisiä.
Minä olen minä enkä vain nykyinen työni.
Heipä hei.
-Haluaisin vähän kahvia. -Jo vain.
Noin. Olepa hyvä.
-Sillä lailla. -Tässä on kakkua ja kahvia.
Kuulehan, Andreas... Minulla on tosi hauskoja uutisia.
-Mitä? -Pär Johansson otti yhteyttä.
Hän auttaa minua toteuttamaan suuren haaveeni-
-tulla malliksi ja päästä catwalkille.
-Mikä se catwalk on? -Se on muotinäytös.
Siinä kävellään nätisti hienoissa vaatteissa.
-Onko se vaikeaa? -Minä näytän, miten se tehdään.
Oi...
Jo vain. Pär on tosi kiltti. Hän varmaan toteuttaa haaveeni.
-Hei. -Hei!
Kolme palaa sokerikakkua. Voit panna ne ihan vain servietin päälle.
Noin...
Minun ongelmani...
Minulla on epilepsia.
Olen sairastanut sitä 15-vuotiaasta lähtien.
Silloin lääkkeet eivät auttaneet-
-joten kohtauksia oli tosi usein.
Niitä tuli usein koulussakin ruokalassa ja bussikatoksessa.
Lopulta jäin sitten vain istumaan kotiin enkä tehnyt enää mitään.
En käynyt lainkaan ulkona.
En uskaltanut käydä ulkona viiteen vuoteen.
Pelkäsin niin kovasti saavani kohtauksen.
Olin todella yksinäinen.
Glada Hudik -teatteri muodostuu ihmisistä, joilla on suuri intohimo-
-tekemäämme työtä kohtaan.
Minä olen hyvä löytämään ihmisiä, jotka ovat tässä minua parempia.
Minä ammun nuolen, ja muut sitten seuraavat sitä.
Joskus nuoli menee ohi, mutta sitten muut korjaavat asian.
Uskoisin olevani melkoisen rasittava johtaja.
-Kylläpä te näytätte vakavilta. -Olemme vain niin keskittyneitä.
Tämän on tarkoitus johtaa muotinäytökseen, joka lähtee liikkeelle Hudiksvallista.
Sen täytyy päätyä sitten jonnekin.
Ryhmä ei vielä tiedä sitä, mutta olen päättänyt, että lähdemme New Yorkiin.
Muotiviikolle.
-Eikä! -Kyllä.
Minä en pysty siihen yksin, ja siksi te olette nyt tässä.
Ryhmä ei siis tiedä vielä New Yorkista, ja se johtuu siitä-
-että jos he alkavat miettiä sitä jo nyt, tämä koko matka menee vähän ohi.
Mutta siis New York... Miten varmaa se on?
Koen, että se on ehkä 83-prosenttisen varmaa.
-Onko tila jo tiedossa? -Yritän etsiä sopivaa tilaa.
Perinteisessä muotinäytöksessä mallit esittelevät vaatteita-
-jotka on puettu alalle tyypillisten vartaloiden ylle.
Kaikki näyttävät samalta. Mutta me rikomme nyt sen kaavan.
Mutta siis miten se itse... Nyt tulee heti mieleen tuhat ajatusta.
Montako mallia? Montako vaatteidenvaihtoa?
Miten pitkä koko näytös on?
En haluaisi keskittyä määrään, vaan laatuun.
Ja sen takia...
Minusta näytöksen kesto voisi olla 15 - 18 minuuttia.
En tiedä, miksi sanon niin, mutta se vain tuntuu hyvältä.
Se ei saa olla liian pitkä. Sen täytyy olla ytimekäs ja etenevä.
-Onko kysymyksiä? -Tuhat kysymystä.
Päivänselvää ja tuhat kysymystä.
Olemme täällä syystä. Tämän matkan aikana teistä tulee tiimi.
Teette yhteistyötä.
Huomenna teemme yhden jutun.
Haluan, että olette valmiina kello 9.00 lämpimiin vaatteisiin pukeutuneena.
-Moneltako sanoitkaan? -Yhdeksältä.
Lähdemme ajamaan koiravaljakolla.
Ida ei näytä kovin iloiselta.
Voin kuvitella kaatuvani.
-Oletko kokeillut aiemmin? -En ole ikinä.
-Eikö siellä ole jäätä tai jotain? -Kyllä, menemme jäälle.
No niin, löysin ne.
Pinkkejä korvatulppia.
Kitty. Tässä. Ole hyvä.
-Haluatko korvatulpat, Nicklas? -En. Minulla on tällaiset.
-En ole varma, pystynkö siihen. -Kyllä sinä pystyt.
Olen nyt aivan hermona. Kaadun ihan varmasti.
-Hyppäähän nyt kyytiin. -Ida, et sinä putoa siitä.
Pidä kiinni minusta.
-Hyvin se menee. -Ida, miltä tuntuu?
En tajua, miksi minun pitää tehdä tämä.
Meidän täytyy oppia voittamaan pelkoja ja pääsemään yli asioista. Vai mitä?
-Niin. Kyllä minun täytyy. -Istut jo kyydissä.
Niin... Mutta se ei ole vielä alkanut.
-No niin, nojaa taaksepäin minuun. -En tiedä...
-Pissaan kohta housuun. -Pelottaako sinua?
-Pissaan housuun. -Ida sanoo pissaavansa kohta housuun.
Ida! Katsohan tuonne!
Nyt pidetään kiinni!
-Onko kaikki hyvin? -On.
Hitto vieköön!
-Voi luoja, miten ihanaa! -Eikö olekin?
Pär? Nyt minä olen voittanut pelkoni!
Nyt mennään alamäkeen!
Ihan hiton mahtavaa!
Voi luoja, miten ihanaa!
On aivan ihanaa oppia tuntemaan porukka. Saan olla yksi heistä.
Koen kuuluvani joukkoon.
Kaikki levittävät ympärilleen iloa ja voimaa. Uskomme toisiimme.
Me kaikki autamme toisiamme.
Yhdessä olemme vahvoja.
VIISI KUUKAUTTA CATWALKILLE
-Täällä ollaan, isä! -Heipä hei, tyttöseni!
-Oho! Panitko nuo seinälle? -Kyllä.
-Minusta ne ovat hienoja. -Ymmärrän.
Tuon maalasin...
Olin silloin lukiossa.
Muistan, että olisin halunnut osallistua tanssiaisiin.
Ajattelin, että ne olisivat kuin Tuhkimon tanssiaiset.
Haaveilin siitä, että olisin tanssiaisten kuningatar.
Ja joku poika olisi tanssiaisten kuningas.
Mutta pelkäsin kovasti sitä, että minua kiusattaisiin.
Se oli ihan kamalaa aikaa.
Voin huonosti ihan joka päivä, kun menin kouluun.
-Kamalaa, että sinua ahdisti niin paljon. -Niin, se oli ihan kauheaa.
Koulussa minulle huudeltiin ja minua sanottiin "separiksi"-
-ja tönittiin seinään.
Minusta tehtiin paljon pilaa.
He eivät olleet yhtään mukavia.
Koin, etten ollut tervetullut siihen kouluun.
Mutta et tehnyt asialle silloin mitään.
Ei sille oikein saa tehdä mitään.
Ajattelin: "Jos he ovat tänäänkin inhottavia minulle"-
-"menen heidän luokseen ja rykäisen kurkusta oikein kunnon räkäklimpin."
-"Sylkäisen sen heidän päälleen." -Vai niin...
Ajattelin, että se olisi ilmaista.
Ensin olin ajatellut kaataa heidän päälleen ketsuppia tai jotain.
Mutta sitten ajattelin, että isä suuttuisi ja rahaa menisi hukkaan.
-"Ei, en ota ketsuppia mukaan." -Ketsupin sijaan räkäklimppi.
Mitä vikaa minussa on? Olenko todella niin ruma?
He saavat vielä nähdä, että olen upea ihminen.
Haluan, että he näkevät sen.
Pidämme nyt siis oman muotinäytöksen.
Siivosin kotona kaappeja ja löysin paljon pussilakanoita. Ne ovat vaatteitamme.
Tässä on lakanoita. Pukeudutaan niihin ja tehdään niistä omia luomuksiamme.
Joo.
-Okei... -Näytätte hyvin epäileväisiltä.
Teidän täytyy olla luovia. Jokainen ottaa nyt lakanan. Alex!
Improvisointi on helpompaa, kun päällä on edes jotain.
-Lakana päällä! -Katsokaa.
-Enpä oikein tiedä... -Näin.
-Eikö olekin hyvä? -On toki.
-Olen nyt luonut jotain. -Näytämme ihan gospelkuorolta.
Katsokaa, miten hienolta hän näyttää. Gospelmies Alex.
-Näytät ihan Tomas Di Levalta. -Onko tämä parisängyn lakana?
Kuvitelkaa, että tämä on oikea muotinäytös. Luomme nyt perustukset.
Kolme, kaksi, yksi, ole hyvä.
Katsokaahan, ketkä tulivat.
-Hei! Kiva nähdä. -Samoin.
Meidän muotinäytöksemme on ennemminkin taideinstallaatio.
Olemme päättäneet aloittaa näytöksen siitä-
-millaista oli olla kehitysvammainen Ruotsissa 1900-luvun alussa.
-Tiedättekö, millaista se oli? -Tiedän vähän jotain.
-Asiat eivät olleet yhtä hyvin kuin nyt. -Niin.
Toin vähän kuvia sen ajan laitoksista.
Näytän ne nyt teille.
-Kuvat eivät ole kovinkaan mukavia. -Eivät todellakaan.
Minä tulen ihan vihaiseksi.
Hyi hitto. Eihän noin voi tehdä.
Minusta me kaikki olemme ihan yhtä arvokkaita.
-Tällaista on aika ikävä nähdä. -Tosi ikävä.
Tunnistin monen kuvissa olleen katseen samaksi-
-joka minullakin oli lapsena koulussa.
Minua kiusattiin ihan vain siksi-
-että olin erilainen kuin muut.
Katseista näkyy tyhjyys-
-yksinäisyys ja epätoivo vuodesta toiseen, joka päivä-
-24 tuntia vuorokaudesta.
Ei kenenkään pidä joutua lukkojen taakse vain siksi, että on erilainen.
Ei niin.
-Tuntuiko kuvien katsominen pahalta? -Vähän.
Haluan, että me kerromme, ettei tällainen ole oikein.
Monissa muissa maissa nimittäin toimitaan edelleen noin.
Koko näytös siis alkaa siitä. Frida toi yhden jutun.
Nämä ovat pakkopaitoja.
-Näytös alkaa siitä, että Ida seisoo... -Minulla on tuo päälläni.
Sitten näytän koko maailmalle, että olen vapaa! Voitamme kaiken paskan.
Emme halua tavallista muotinäytöstä, vaan taideinstallaation, joka koskettaa-
-osallistaa ja on kauaskantoinen. Se on kuin nyrkinisku vatsaan.
Katsoja alkaa miettiä, kenellä on oikeus näkyä.
Toivon, että kaikki ryhmän jäsenet toimivat ikään kuin kädenojennuksena-
-kaikille niille ihmisille, jotka eivät ole koskaan saaneet tilaisuutta loistaa.
Ja että...
...lyömme luun kurkkuun niille, jotka ovat kiusanneet heitä.
Se, että haluan juuri New Yorkiin, johtuu monestakin eri asiasta.
Olen ylpeä siitä, että Ruotsi on jo näinkin pitkällä tässä asiassa.
Haluan levittää meidän ajattelutapaamme muuallekin. Haluan tehdä tästä globaalia.
New York on ehkä kaikkein vaikein paikka tehdä niin.
-Mitä ajankohtaa ajattelit? -Muotiviikko on 6. - 15. syyskuuta.
-Joskus silloin. -Valitsit siis muotiviikon...
-Pidätkö sitä sitten mahdottomana? -Se on erittäin vaikea viikko.
Se on vuoden varatuin viikko New Yorkissa.
Tilavuokrat ovat todella korkeita. Olet liikkeellä aivan liian myöhään.
Tiedän, ja siksi käännyinkin sinun puoleesi. Teillähän on siellä näyttely.
Onko teillä jotain tilaa, jossa me voisimme pitää näytöksen?
Siis perinteinen muotinäytös yleisöineen ja valokuvaajineen?
Niin, ajattelimme ihan koko...
Suunnittelija tekee vaatteet. Meillä on koreografia ja musiikki.
Valitettavasti suunnittelijoista ei ole apua tilan etsimisessä...
Tiedän, tiedän. Mutta emme halua säästellä missään.
Kyllä meillä tosiaan on siellä näyttely, joka avataan ennen muotiviikkoa.
Tai samalla viikolla. Niin on tarkoitus.
Mutta se on vielä pelkkä rakennustyömaa. Kukaan ei tiedä, valmistuuko se ajoissa.
Anna minulle muutama viikko aikaa, niin katson, mitä voimme tehdä.
No niin, pidämme siis näytöksen.
Teette yhteisen ohjelmanumeron, jotta saisitte hyvän joukkuehengen.
Tarvitsemme tahdin ja ennalta päätetyt askeleet.
Kokeillaan. Tulkaa mukaan.
Sitten aloitetaan. Oikea. Vasen.
Pidetään siinä. Sitten lähtee.
Naps, naps, naps...
Sitten tehdään...
Ja sitten oikea, vasen.
-Miten meni? -Vähän nopeasti mutta muuten ihan hyvin.
Minä seison nyt tässä edessä ja autan.
Minulla on etumatkaa, koska olen tehnyt askeleet. Teille ne ovat uusia.
-Kokeillaan nyt kerran ihan vapaasti. -Okei.
Ihan superia!
Meidän täyty harjoitella sykettä, jotta oikeasti tunnette sen.
Kun teemme jotain yhdessä, olemme melko riippuvaisia tahdista-
-etenkin jos musiikissa on voimakas syke, kuten tässä on.
-Minä en kyllä pysty tähän. -Mikset?
Minulla on huono motoriikka.
Koko projekti koreografioineen on todella suuri haaste minulle.
Pelkään, että saatan kaatua, kun teen jotain.
Minulla on ollut huono tasapaino ja motoriikka jo ihan lapsesta lähtien.
Olin lapsena hyvin sairas ja minulla oli synnynnäinen sydänvika.
Olin paljon sairaalassa. Vanhempani olivat hyvin huolissaan minusta.
-Ja nuo kaksi tuolla. -Olen iloinen siitä, että olen nyt tässä.
Saan tehdä sitä, mistä olen haaveillut.
Se on ollut kaikkein suurin haaveeni: muotinäytös, tanssiminen...
Koko roska.
-Miltä se muotinäytöshomma tuntuu? -Hyvältä.
Se karkasi.
-Onko sinulla tyttö- tai poikakaveria? -Poikakaveri.
-Kuka? -Magnus Carlsson.
-Magnus Carlsson? -Niin.
-Siis se Barbadoksen laulajako? -Niin.
-Miten te olette tavanneet? -Olemme.
-Seurusteletteko te? -Joo...
Sehän on hyvä.
-Mikä on lempiyhtyeesi? -ABBA.
-Otatko aikaa? Seitsemän minuuttia. -Joo.
Vahditko nyt sitä. Osaatko laulaa jotain Mamma Miasta?
-Haluan musiikkia. -Minkä kappaleen osaat parhaiten?
- Mamma Mian. -Kokeillaan sitten.
-Näytähän. Onko oikein koreografiakin? -On.
-Hillberg, kauanko aikaa on mennyt? -Viisi minuuttia jäljellä.
Sitten nämä ovat kyllä maailmanhistorian pisimmät kuusi minuuttia.
-Tarkkailetko kelloa? -Joo.
Ei enää voi olla viisi minuuttia jäljellä.
-Kyllä on. -Oletko ottanut aikaa?
-Olen. Nyt aika loppui. -Nytkö?
-Kippis. -Kippis.
NELJÄ KUUKAUTTA CATWALKILLE
Kun aloin tehdä tätä, sain kuulla paljon heidän rajoitteistaan.
Jos keskittyy vain rajoitteisiin, ei pääse lainkaan eteenpäin.
Olen nähnyt näiden vuosien aikana sen-
-että kun esitetään vaatimuksia, alkaa tapahtua muutoksia.
Kun ihminen kokee kuuluvansa johonkin ja saa vahvistuksen olemassaololleen-
-hän alkaa kasvaa.
-Joko sinä olet aloittanut? -Joo.
Oletko jo katsonut niitä?
-Kimalle sopii sinulle hyvin. -Kiitos.
-Oletko sinä pannut ne tuonne? -Olen.
Nyt me haluamme tietää, keitä ovat Emma, Ida, Nicklas, Alex ja Kitty.
Paljon perhosia.
-Taidat pitää niistä, Kitty. -Joo.
-Mitäs sinä mietit? -Tykkään kimalteesta ja paljeteista.
Ballerinan mekkoja.
Kultaiset kengät, hopeinen neuletakki...
Valkoinen kiiltävä ballerinan mekko-
-kultainen kaulakoru, kukkia hiuksissa ja rannekoru.
Joo.
-Ketkä ovat jo valmiita? -Minä!
-Hillberg, oletko sinäkin valmis? -Olen!
-Oletko sinä tässä, Nicklas? -Olen.
Mitä Fridan pitäisi miettiä, kun hän tekee vaatteet sinulle?
-ABBAA. -Aivan, ABBA.
-Oletko sinä vähän ABBA? -Joo.
-Mitäs muuta? -Mekko.
Ilmaiset itseäsi aivan loistavasti. Kaikki tässä on aivan sinua.
Joo.
Minulla on nyt vähän paineita toteuttaa heidän visionsa.
Moni haluaa muhkeutta ja laahuksia ja prinsessatyyliä.
Minäkin olen vähän sellainen.
-Tehdään gaalailtapuku. -Enemmän kuin mielellään.
Ja paljon tylliä. Pidän tyllistä.
Ja vyötärölle nätti silkkirusetti.
Haluaisin sellaisen prinsessamekkoon.
Saan paljon inspiraatiota siitä, mistä te pidätte.
-Katsotaan, mitä saan aikaan siitä. -Niinpä.
-Tästä tulee jännittävää. -Tosi jännittävää.
-Haluatko mehua? -Kyllä, kiitos.
-Katso, miten kaunis äiti oli. -Niin, hän oli oikein nätti.
-Miten vanha hän oli näissä kuvissa? -Se oli ennen kuin me tapasimme.
Hänen täytyi olla noin 20-vuotias.
-Tämäkin on tosi hieno. -Hän näyttää mallilta.
Niin näyttää. Kysyin äidiltä ennen hänen kuolemaansa-
-että oliko hän koskaan ajatellut ryhtyvänsä malliksi.
Hän sanoi, ettei ollut miettinyt sitä ikinä.
Minä taas olen miettinyt sitä jo kauan. Haluaisin kovasti malliksi.
Tämä on tosi hieno kuva. Tuossa on hänen kaverinsa Barbro.
Onko tuo Barbro? Hänhän oli...
-Äidin hautajaisissa. -En tiennyt, että hän on tuossa kuvassa.
Ikävöin äitiä kovasti ihan joka päivä.
Ikävöin sitä, että saisin sanoa "äiti".
Haluaisin tehdä niin.
Ajatella, jos voisin soittaa äidille-
-ja kertoa muotinäytöksestä.
Haluaisin voida tehdä niin.
Mutta en voi soittaa, koska hän on taivaassa.
Ole hyvä, äiti.
Noin. Nättiä.
Oikein hyvä. Sitten taas edestäpäin.
Oikein hyvä. Laske käsi alas.
Oikein hyvä. Kaunista.
Pidä siinä. Kaunista.
-Lämpimästi tervetuloa! -Kiitos.
Ottakaa esiin kaikki mukaan tuomanne vaatteet-
-niin valitaan niistä sopivat kuvaukseen.
-Mielellään. -Tulkaa!
Miten kivaa!
Jos saisitte toivoa, missä näytös pidetään, mitä toivoisitte?
Minä toivon Tukholmaa tai Göteborgia.
-Gävle. -Gävlekö? Okei...
Minun täytyy kertoa heille nyt. Kyllä se tila järjestyy.
Meidän täytyy varata hotellihuoneet ja järjestää kaikille viisumit.
Tiedän, mutta heidän täytyy tietää, minne olemme menossa.
Alexander, tule sinä vähän tänne päin. Ida, tule sinä vähän eteenpäin.
Oikein hyvän näköistä. Ihan mielettömän hyvä!
Kuulkaahan, näytös pidetään... New Yorkissa!
Mitä?
-Oikeastiko? -Jep.
En tajua tästä nyt mitään.
Voi luoja!
-Olen aina haaveillut New Yorkista. -Pidämme näytöksen...
...New Yorkin muotiviikolla. Sillä viikolla tapahtuu paljon.
-Ja mekin olemme siellä. -Minä olen aina halunnut New Yorkiin.
-Oletko? -Joo.
Täydellistä.
Juuri noin.
Katso kameraan.
Miten kaunista!
-Kasaria koko rahan edestä. -Kyllä vain.
-Olenko tuossa minä? -Olet.
-Miltä tuntuu? -Hyvältä. Ihan oudolta.
Täydellistä.
Vau! Se oli siinä!
KOLME KUUKAUTTA CATWALKILLLE
Hei, Alex. Muotinäytös lähestyy.
Nyt harjoitellaan ylpeää ryhtiä. Selkä suoraksi ja rinta rottingille.
Pannaan pään päälle kirja.
Sitten voit kokeilla kävellä ja pitää selän suorana.
Se tulee tarpeeseen sitten catwalkilla.
Harjoittele siis ahkerasti.
Voi hemmetin paska...
Viisi, kuusi, seitsemän, kahdeksan...
...kaksi, kolme, neljä, viisi...
Pam, pam, seis. Pam, pam, seis.
Käännös, käännös, käännös.
Tanssiliikkeiden muistaminen on ollut tosi vaikeaa.
Esitämme tanssin sitten catwalkilla.
Se on hankalaa.
Otetaan mukaan myös käännös. Peräänny hiukan.
Käännös tehdään ihan catwalkin päässä.
Toinen jalka eteen. Sitten käännyt ympäri.
Sitten jatkat kävelemistä. Mennään vähän tännepäin.
Toinen jalka eteen, käännös ja uusi kiinnekohta.
-Miltä tuntui? -Alkoi vähän huimata.
-Alkoiko huimata? -Huimaa ja keinuttaa.
-Ei se ole vaarallista. -Pelkään huimausta epilepsian takia.
Pelkään saavani kohtauksen.
-Pelkään sitä, että saan kohtauksen. -Ymmärrän.
Nyt meillä on tilaisuus liittää pyörimiseen toisenlaisia muistoja.
Näytöksen jälkeen et enää parempaa tiedäkään.
-En enää tiedä mitään parempaa. Selvä. -Hyvää työtä, Emma.
Sitten näytöksessä on yksi lisäjuttu.
Tämä koskee sinua, Kitty.
Sinä et vain kävele. Annika, mitä hän tekee?
-Sinä laulat. -Okei...
Laulat Aviciin kappaleen Silhouettes.
Esitämme siitä rauhallisen version. Tulet esiin kimaltavassa asussasi-
-seisot keskellä ja laulat. Oletko muuten laulanut ennen englanniksi?
Vain kerran. Se meni vähän niin ja näin.
-Käydään se yhdessä läpi tämän jälkeen. -Kiitos.
Hyvä. Nyt meillä on harjoiteltavaa. Käykää askeleet läpi-
-jotta teillä on jotain, mistä lähteä työstämään asiaa.
Minä en nyt ihan tajunnut.
Harjoitelkaa tätä. Toistaminen auttaa muistamaan.
Se tavallaan jää kehon muistiin.
"Come on people, we have all seen..."
"All" tarkoittaa kaikkia. Eli "me kaikki"...
Ja sitten takaisin keskelle.
Ja eteen. Hyvä.
-Miltä käännös tuntui? -Vähän huippaa.
-Huippaa? -Niin.
Tule tänne.
Ojenna käsi, poimi yksi omena tästä, yksi omena tuosta.
Yksi omena siitä ja yksi omena siitä.
Ja sitten takaisin keskellä. Ja sitten käännös. Hyvä.
-Tiedätkö, mitä teit äsken? -Joo. Sen.
-Teit pyörähdyksen. -Pyörähdyksen... Oho!
Tein pyörähdyksen poimimalla omenia.
Teit sen niin, että...
Teit ihan saman jutun mutta et ajatellut sitä.
Aivan, en ajatellut sitä.
Etenkin laulaminen taitaa vähän jännittää.
Laulan ensimmäistä kertaa yleisölle.
Laulan yleisölle vieraassa maassa, jonka kieltä en edes osaa.
Nähdyksi tuleminen ei ole minulle tärkeää siksi-
-että pitäisin itseäni jotenkin merkittävänä.
Haluan vain näyttää, millainen olen ihmisenä-
-jotta ne, joiden mielestä meissä kehitysvammaisissa on jotain vikaa...
Haluan näyttää, ettemme ole vähemmän arvokkaita ihmisiä.
Okei, saatamme olla erilaisia.
Kyllä, myönnän. Olen käyttänyt itse tekemiäni meikkiaurinkolaseja.
Saatan sekoittaa pukeutumisessani eri tyylejä, jotka eivät ehkä sovi yhteen.
Mutta sellainen minä olen enkä häpeä erilaisuuttani.
Sain tietää, että tietyt paikalliset nuoret-
-pitävät minua jälkeenjääneenä, epämuodostuneena ja tyhmänä.
Moni ajattelee meistä niin-
-mutta asiaan tulee muutos, kun me olemme catwalkilla.
Olen luonnostellut ja miettinyt sinun omia luonnoksiasi-
-ja sitä, kuka sinä olet olet, ja yrittänyt tulkita sitä.
Tässä on kimalletta. Saat kimaltavaa ylellisyyttä.
Oi, miten hieno.
Sitten tulemmekin hääpukuun: valkoista pitsiä ja kimaltavia kukkia.
-Ja muhkea laahus. -Tosi hieno.
-Uskotko, että siitä tulee hyvä? -Uskon.
-Kelpaako? -Kyllä kelpaa.
-Oletko valmis? -En, mutta katsotaan silti.
Ajattelin jonkinlaista perhosunelmaa, koska sinähän olet perhosnainen.
-Niin olen. -Sinulla on joka paikassa perhosia.
Perhosethan tavallaan edustava vapautta.
Ja sitten on vielä yksi.
Tässä on lisää kimalletta. Uskotko näistä syntyvän jotain?
Joo. Mutta olisi kiva, jos perhosia olisi myös...
-Tuossakin? -Niin, jos se vain onnistuu.
Tähän tulee paljon perhosia ja kukkia.
Tässä taas keskitytään enemmän kimallukseen ja liikkeeseen.
Kun tehdään kaksi asua, on kiva, että ne ovat vähän erilaisia keskenään.
-Saanko siis kaksi mallistoa? -Kyllä vain.
Ensin tulet esiin tässä. Sitten palaat lavan taakse-
-ja vaihdat tähän.
-Vitsailetko? -En... Voi luoja!
Kylläpä minä säikähdin! Ilahduitko noin kovasti?
Tule. Tulin nyt tosi iloiseksi.
-Nyt minä alan itkeä ilosta. -Niin minäkin.
Anteeksi.
-Sinä olet niin ihana. -Kiitos, niin sinäkin.
Toivon usein, että sinä olisit oikeasti siskoni.
Miten söpöä.
Hänessä on niin paljon rakkautta.
Kukaan ei saisi ikinä olla inhottava niin ihanalle ihmiselle.
Voi luoja...
Hän on aivan mahtava.
YKSI KUUKAUSI CATWALKILLE
Mietitään nyt vähän sitä, mitä haluaisit antaa yleisölle, kun tulet esiin.
-Minä haluaisin antaa... -Millaisen tunnelman haluaisit luoda?
Haluaisin tuoda esiin sen, että olen hyvin epävarma ja ujo-
-ja vetäydyn mielelläni sivuun.
Ajattelin, että voisin esiintyä tällä tavalla näyttäen ujolta-
-ja epävarmalta. Ja sitten...
Sitten löydän jostain voimaa. "Tässä minä nyt olen."
"Minua ei enää jätetä huomiotta. Olen tässä ja haluan tuottaa teille iloa."
Se on vieläkin tehokkaampaa, kun sillä on jokin tarkoitus.
Se on eräänlainen vapautuminen. Tehdään se niin.
Hei, Pär. Tässä on Janne Broman Fotografiskasta.
Olen nyt New Yorkissa. Rakennushommat ovat pahasti myöhässä.
Täällä vallitsee täysi kaaos. Tämä on yhtä suurta rakennustyömaata.
Valitettavasti sinun täytyy etsiä tila jostain muualta. Onnea matkaan.
-New York! -Oletpa sinä laittanut kaiken hienoksi.
Kiitos.
-Ei hitto... -Hyvältä näyttää.
Ihan hiton hienot, Nicklas.
On kyllä hauskaa lähteä New Yorkiin.
-Minä en edes tajua sitä. -En minäkään.
Lennot ja hotelli on varattu. Kaikki on valmiina.
Yritämme vielä järjestää jostain sopivan tilan. Se tapahtuu 14. syyskuuta.
-Nytkö? -Niin.
Vai niin...
Haluaisimme pitää näytöksen New Yorkin muotiviikolla syyskuussa.
Siihenhän on alle kuukausi aikaa.
Niin, koska muotiviikko on silloin.
Pär sanoi, että lähtisimme New Yorkiin ja että kaikki oli hoidossa.
-Mutta kaikki ei ollut hoidossa. -Meillä ei ole vielä tilaa.
-Vitsailetko? -En.
Olen vähän huolissani siitä.
Olen luvannut kaikille mukana oleville, että lähdemme New Yorkiin.
En voi perua sitä enää.
Osaatko neuvoa, missä voisimme pitää näytöksen?
Valitettavasti en osaa.
Tarvitsemme Manhattanilta tilan-
-johon mahtuu 200 - 300 ihmistä.
Tämä tuli todella pian, ja nyt täällä tapahtuu paljon kaikenlaista.
Totta puhuakseni se voi tulla todella kalliiksi.
En uskonut, että tilan hankkiminen olisi näin hankalaa.
Mutta se on.
Olemme etsineet ihan hitosti löytämättä mitään.
Olen kysynyt valehtelematta ainakin 30 - 40 eri paikasta.
Nyt tilanne alkaa olla aika epätoivoinen.
Aika alkaa loppua, sillä sitä on enää puolitoista viikkoa.
Meihin otti yhteyttä nainen, jolla saattaa olla ratkaisu tähän.
-Hei, Sofia. Tässä on Pär Johansson. - Hei, mitä kuuluu?
En puhu kovin hyvin englantia, mutta toivottavasti voit auttaa minua.
Kyllä minä autan sinua.
Meillä on kaksi kerrosta. Yläkerrassa on showroom ja alakerrassa on iso sali-
- jossa voitte pitää näytöksen.
Lisäksi käytössänne on VIP-lehdistötila.
Minun täytyy nyt avata ikkuna, koska tämä on niin hyvä uutinen.
- Kiitos! -Tätä on vaikea uskoa todeksi.
-Mutta kai minä sitten uskon sinua. - Kyllä se on totta.
-Tämä on paras puheluni ikinä. - Voi kiitos! Oli oikein mukava jutella.
-Samoin. Hei. - Hei.
Vau!
Se on studio, jossa voi tehdä kaikenlaista.
Sinne voi rakentaa vaikka mitä. Sinne mahtuu paljon yleisöä-
-ja meilläkin on paljon tilaa tehdä omaa juttuamme.
Koska nyt on viimeinen viikko, harjoitellaan suoraa catwalkia.
Yksi, kaksi, kolme, neljä, viisi, kuusi...
Näihin kukkiin tulee Swarovski-kristalleja.
Kimaltelet kuin...
Olet kuin suoraan sadusta.
Oletko sinä nyt ihan...
-Mitä sinä poimit? -Päätin poimia tähtiä.
Selvä, siis tähtiä.
-Minkä tähden otat ensimmäiseksi? -Äidin tähden taivaalta.
Tähden nimi on Solveig, koska äidin nimi oli Solveig.
Kokoonnutaan nyt kaikki tänne.
Tänään on viimeinen päivä ja teemme kenraaliharjoituksen.
Tämä on nyt uutta kaikille. Vaatteet ja liikkeet ovat uusia.
Se on uutta myös pukijoille. Siksi olemme päättäneet-
-että ennen lounasta käymme läpi numerot yksi, kaksi, kolme ja neljä.
Kaikki siis vaihtavat asua ja pääsevät harjoittelemaan rytmiä.
Odotamme vielä Kittyä.
Miten tulit tänne?
En voi istua ilman että selkä tuntuu pettävän.
-Kävelin tänne. -Kävelitkö tänne kepeillä?
Toinen vaihtoehto oli maata sängyssä kotona.
Kokeilemme tänään asuja. Miltä sinusta tuntuu?
Minusta tuntuu, että minulla on paljon opittavaa.
-Kokeile kävelyä ja tunnustele oloasi. -Voin osallistua, jos tämä menee ohi.
-Totta kai. -Siksi halusin tulla kokeilemaan.
Olet aivan mahtava. Tee nyt vain ihan omaan tahtiisi.
Ei kannata harmitella nyt.
Nyt harjoitellaan ihan tosissaan. Olemme nyt New Yorkissa.
Taidamme olla valmiina. Vedetään nyt koko näytös läpi. Olkaa hyvät!
Hyvä, Ida!
Kittyä käy tosi paljon sääliksi, koska hänen selkänsä on niin kipeä.
Tuntuu ihan pahalta katsoakin häntä.
Hyvä! Ihan mahtavaa!
Olen nyt tosi huolissani.
Miten näytökselle käy, jos Kitty ei voi lähteä New Yorkiin?
Tosi hyvää työtä kaikilta.
Menkää nyt kotiin ja nauttikaa tekemästänne työstä.
-Pian lennämme New Yorkiin. -Jes!
-Minä leyhyttelen vähän. -Ihanaa!
-Noin. -Nyt on jo parempi.
Mitä tapahtuu, jos en selviä tästä?
Minähän menen sinne ensimmäisenä.
-Siitä syntyisi ihan täysi kaaos. -Niin syntyisi.
-Minulle se on ihan helppoa. -Onko?
On. Teen vain näin.
-Etkö tee sitä koskaan väärin? -En.
Minä pelkään sitä, että jotkut gangsterit käyvät kimppuumme-
-jos liikumme yksin New Yorkissa.
Minua pelottaa kovasti.
New Yorkissa ollaan stressaantuneita.
Kaikki juoksevat tai kävelevät tosi kovaa.
Jos minä kävelen nopeasti, en näe omia kenkiäni.
Jos kengännauhat aukeavat, voin kompastua niihin.
Saatan nolata itseni siinä tai tanssiessani sinun kanssasi.
Tai jotain. Hän taitaa nukkua.
Olen todella innoissani tästä ja haluan näyttää kaikille-
-joilla on ilkeitä ennakkoluuloja meitä kohtaan, että he ovat väärässä.
Olen aivan liekeissä. Tästä tulee tosi hauskaa.
-Onko kaikilla passi mukana? -On!
-Onko tämä ensimmäinen kertasi USA:ssa? -On. Olen aivan liekeissä.
-En voi uskoa, että tämä on New York. -En minäkään.
En ymmärrä tätä vieläkään. Olemmeko oikeasti New Yorkissa?
Otetaanko kuva tuota hienoa taustaa vasten?
Otetaan.
Anteeksi? Voisitko ottaa kuvan meistä?
Ollaan ihan lähekkäin. Ida, tule tähän eteen.
-Siitä tuli hieno. -Kiitos!
Oletko sinä malli? Olet niin pitkä ja hoikka.
-Oletpa sinä kiltti. En ole malli. -Olet todella kaunis.
-Kiitos, niin sinäkin. Mukavaa päivää. -Samoin.
-Näyttikö hän mallilta? -Minusta näytti.
Onko sinulla kysymys? Hetkinen vain.
Mitä halusit kysyä?
-Jännittäkö lauantain näytös? -Kyllä.
Vähän jännittää nousta catwalkille lauantaina.
Mutta ajattelen...
"Tämä on hauskaa!" Hyvin se menee.
Mitkä ovat teidän henkilökohtaisia innoittajianne muodin suhteen?
Minä rakastan 80-lukua.
Dolce & Gabbana ja Gucci.
-Niin, rakastan sitä. -Hetkinen vain.
Miksi pidätte näytöksen? Mikä sen tarkoitus on?
Haluamme näyttää koko maailmalle-
-että me olemme yhtä ainutlaatuisia ja omalla tavallamme yhtä hyviä-
-vaikka olemmekin kehitysvammaisia.
Lisäksi haluamme tuottaa iloa niille, jotka eivät saa kokea tätä.
Haluamme antaa toivoa siitä, että hekin voivat toteuttaa omia haaveitaan.
Jos on haaveillut jostain jo ihan pienestä lähtien-
-minun mielestäni pitää...
Haave pitää vain toteuttaa ottamalla yhteyttä...
-Minuun. -Niin, sinuun tai johonkuhun toiseen.
Tiffany & Company ja Gucci.
-Dolce & Gabbana! -Katso noita aurinkolaseja!
Rakastan tätä takkia. Se maksaa...
-Tämä maksaa... 848 dollaria. -Okei...
Minun on vaikea ymmärtää rahan arvoa.
-Onko se yli satasen? -Jos miettii...
-Melkein 700 000 kruunua takista. -Melkein 700 000 kruunua takista.
Minun takkini taisi maksaa vähän yli tonnin.
-Ja yksi nolla perään. -Niin, yksi nolla perään. Eli tuhat.
Aika kallista.
Minä haluaisin tällaisen.
Niin minäkin. Saisinpa tuollaisen.
Kiitos!
-Olivatpa he taitavia. -Tosi taitavia.
-Miehet olivat parempia. -Miehetkö?
-He olivat parempia. -Niinkö sinusta?
-He näyttivät alushousutkin. -Alushousutkin!
Niin, se oli parempaa!
Nicklas oli ihan innoissaan, kun miehet tulivat esiin.
Joo!
-Onneksi he eivät olleet alasti. -Luojan kiitos!
Silloin olisin kyllä pyörtynyt.
-Ei sinne päin, vaan tänne! -Tule nyt, Nicklas.
Tule, Nicklas.
Muistatko sen, kun tulin käymään sinun luonasi ensimmäisen kerran?
Muistan kyllä.
-Ja nyt olemme tässä. -Niinpä. Ihan uskomatonta.
Olen huomannut oman kehitykseni.
Minusta on tullut itsevarmempi ja muutenkin jollakin tavalla varmempi.
Mielestäni olen kypsynyt todella paljon.
Koen olevani nyt paljon iloisempi kuin aiemmin.
-Katso tuota. -Näen sen.
-Koko maailma katsoo sinua. -Niin, koko maailma katsoo minua.
Ihan uskomatonta.
Pär...
Huomenna tämä kaupunki on meidän.
Merkit ovat väärissä paikoissa, tai sitten me olemme mitanneet väärin.
-Heipä hei! -Hei!
Voi luoja, miten hauskaa!
Kokoonnutaan tähän. Pankaa tavarat pois.
-Tässä sinä nyt ollaan. -Niin, tässä sitä nyt ollaan.
-Näettekö, missä me seisomme? -Seisomme catwalkilla.
Käydään nyt läpi merkkien paikat.
-Merkkien? -Tulkaa katsomaan.
-Tässä. Sinä seisot siinä, Emma. -Mitä?
Mene sen viivan päälle. Menet siihen, kun tulet esiin.
Sisääntulo. Okei.
-Hillberg, sinäkin seisot siinä. -Tiedän.
Ja vielä yksi asia. Kun käännytte, tulette tätä reunaa kohti.
Sitten seisotte tässä.
Tullaanko siis hääpuvussa tähän? En nyt oikein ymmärrä.
Odota, Emma. Samalla tavalla kuin Hudikissa. Silloin lattiassa oli rasti.
-Nyt siinä on viivoja. -En nyt oikein ymmärrä.
Odota vähän. Kyllä sinä ymmärrät.
Kaikki on tosi selkeää. Älä hätäile.
Pukeudu aamutakkiin, niin pääsemme aloittamaan.
Se on vaikeaa ja hankalaa.
Pelkään, että jos jokin menee vikaan-
-yleisö ajattelee, että me olemme outoja-
-koska emme selviä siitä.
Että me olemme jotenkin hulluja ja tyhmiä.
Menenkö reunan viereen vai teenkö U:n?
-En ymmärrä, miten muka osaan sen. -Kyllä sinä osaat.
Pär sanoo yhtä ja moni muu toista.
-Pääni menee ihan sekaisin. -Ymmärrän.
Annika, Sanna ja minä luotamme teihin.
Tiedämme, että te olette jo ihan ammattilaisia.
Teidän ei tarvitse olla huolissanne. Otatte paikan haltuunne illalla.
Väki putoilee tuoleilta.
Häntäluuni on kipeä, eikä ole keppejä helpottamassa selän kuormitusta.
Nojaa minuun. Hyvin menee.
Haetaan Kittylle keppi. Siinä!
-Katso, Alex. -Kiitos!
Olen vähän huolissani kivun takia.
Se on tuntunut nyt taas jonkin aikaa.
En silti aio antaa sen estää minua.
Hei, kokoonnutaan lavalla vartin kuluttua.
Jännittää ja hermostuttaa.
Vähän ahdistaakin.
Mutta samalla aion vain olla oma itseni-
-ottaa ihan rennosti ja pitää hauskaa.
Olen ihan normaali. Tältä minä näytän.
Kukaan ei voi muuttaa sitä.
Kaikki paikoilleen!
Sitten mentiin.
Ei niin kovin kauan sitten-
-minun kaltaiseni vammaiset piilotettiin isoihin laitoksiin.
Vanhempiamme neuvottiin antamaan meidät pois...
...ja unohtamaan, että olimme syntyneetkään.
Niin se menee edelleen joissakin maissa.
Mutta me haluamme muutosta ja siksi olemme täällä tänään.
Minä en ole koskaan pyytänyt anteeksi sitä kuka olen.
Olen ylpeä ja haluan kunnioitusta.
Moni asia on mennyt eteenpäin, ja nyt on meidän vuoromme loistaa.
Bravo!
Se meni kuin vettä vain.
-Nopeita vaihtoja. -Antaa palaa.
Jos äiti näkisi minut nyt, hän ajattelisi: "Minun tyttöni! Herranen aika!"
"Hänhän on lahjakas!"
"Penskahan näyttää ihan Voguen valokuvamallilta!"
-Se meni ihan loistavasti! -Niin meni!
Rakastan tätä työtä!
Rakkaat ystävät, arvoisa yleisö, se ainoa oikea Emma Örtlund!
Olen nyt todella onnellinen.
On todella hauskaa olla täällä tänään.
Janne...
Täällä New Yorkissa on tänään kaksi prinsessaa.
Aina kun työskentelen Emman kanssa, koen olevani vapaa ja onnellinen.
Miksi?
En osaa selittää sitä...
Kysykää häneltä.
Me olemme kauniita, ja Down-ihmiset ovat kauniita.
Heidänkin on aika saada loistaa.
Kiitos ihan hurjan paljon. Olette kauniita.
-Miltä tuntui? -Ihan taianomaiselta.
Ja siis aivan mahtavalta.
-Mitäs nyt tehdään? -Nyt lähdetään shoppailemaan!
Katsokaa! Olen Amelian kannessa!
Olen lehdessä. Olen malli!
Tiedättekö, miten polttopuut saadaan yläkertaan?
Ne poltetaan savuna ilmaan.
-Hillberg! -Niin?
-Herätys! -Olen hereillä.
-Ei, vaan sinä nukuit. -En nukkunut!
-Turpa kiinni, Pär. -"Turpa kiinni, Pär"?
Suomennos: Saara Närhi sdimedia