Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Nu er jeg på vej til Gislaved, til Emma Örtlund.
For et par år siden fik jeg et brev fra Emma.
Hun skriver, at hun gerne vil være smuk, blive set og træde i karakter.
"Hej, Pär. Jeg hedder Emma Örtlund og bor i Småland."
"Jeg har en speciel udstråling -
- og tænker på, om I kan hjælpe mig med at blive model."
"Jeg har nemlig den udstråling, der skal til -
- og det mener en ven, der arbejder som fotograf, også."
"Jeg har drømt om det hele mit liv, så hvad siger du?"
Brevet har berørt mig dybt, eftersom ...
... det sætter ord på en masse ting, som jeg oplever -
- ved vores samfund, det jeg laver, og alt hvad jeg tror på.
Jeg vil hjælpe dem, der ikke har fået chancen for at blive set og stråle.
Jeg synes, at Emma fortjener det.
Så brevet er udgangspunktet for den her rejse.
- Hej! - Hej, Emma!
- Står du på trappen? - Jeg vidste ikke, om du kunne finde det.
- Hvor er det godt at se dig. - I lige måde!
- Er det her, du bor? - Det er her, jeg bor.
- Er min læbestift tværet ud? - Nej, du ser rigtig godt ud.
Tusind tak.
- Sikke en fin lejlighed, du har. - Tusind tak.
- Den er fantastisk. - Ja, den er helt fantastisk.
Og den lyserøde klovn der er fra 80'erne.
Du har jo skrevet et brev til mig. Jeg har læst brevet utallige gange -
- og tænkt og ligget søvnløs over, hvad jeg skulle gøre.
Jeg sagde jo til dig, at jeg var på turne, men det passede ikke helt.
Okay!
Jeg er her for at fortælle, at jeg vil hjælpe dig -
- med at opfylde din drøm, og at du skal være model.
Gud, hvor sjovt!
Du skal også gå på en catwalk.
Hvor er jeg glad! Herregud!
Er det skjult kamera? Gud!
Gud, hvor bliver jeg glad!
- Hej, Ida! - Hejsa!
- Hej. Alt i orden? - Ja, jeg har det fint.
- Jeg har en rigtig god nyhed. - Hvad er det?
Pär har fortalt mig -
- at jeg skal være fotomodel -
- og gå på catwalken, og det skal du også!
- Skal jeg det? - Ja, det skal du, Ida!
For pokker, hvor godt!
Du har sådan en fantastisk udstråling, og du er så smuk!
- Hvor sjovt. - Det bliver så sjovt!
- Så det bliver os to? - Ja. Og nogle flere.
Der er en grund til, at I er her.
Det er, at vi sammen skal lave en modeopvisning med egen catwalk.
Ida, du skal forvandle catwalken til noget særligt.
Det kan jeg tænke mig.
Man har vist aldrig set en ballerina danse rundt på en catwalk.
Hillberg, du er Glada Hudik-teatrets egen primadonna.
Du har de egenskaber, der skal til.
Du er smuk, og så har du din egen stil.
- Du kan også lide glitter? - Mm.
Kitty, du er en person, der symboliserer mode.
Du er en blanding af kultur og mode, som jeg aldrig har set før.
Alex, du er en meget omsorgsfuld person, der kan holde sammen på gruppen.
Og du har en udstråling, som man må tage til sig.
- Og Emma ... - Ja?
- Du er jo grunden til, at vi sidder her. - Ja.
Du skal have chancen for at optræde sammen med alle de andre.
Det synes jeg også.
Jeg tror, at jeres udstråling vil gøre det her til noget meget magisk.
- Det er en drøm. - Ja.
Det er virkelig en drøm at gøre det her.
Jeg har aldrig før optrådt.
Jeg havde aldrig kunnet forestille mig, at jeg skulle opleve sådan noget.
- Det her er jo en rigtig grædefest. - Undskyld, det er bare glædestårer.
- Glæde ... - Ja.
- Vi begynder med at se en film. - Okay.
Se med her.
- Kan I forestille jer, at det var jer? - Ja.
Der så man, at hun havde et lille smil, hvis man sammenligner med hende.
Sådan skal man vist se ud, når man går.
Skal man? Ville I kunne være alvorlige?
Nej, jeg ville have været glad. For at vise, at det er sjovt.
- Synes de ikke, at det er sjovt? - De er nok meget ulykkelige.
Fordi de skal tabe sig, tror jeg.
- Skal vi også tabe os? - Nej, det burde ikke være nødvendigt.
Man skal kunne gøre det, uanset hvordan man ser ud, og hvordan man er.
Hvis vi viser, hvordan vi er som mennesker -
- at vi alle er forskellige og unikke på vores egen måde -
- så tror jeg faktisk, at tøjet kan blive smukkere og smukkere.
Hvad tror du, Hillberg?
- Sådan. - Ja.
Jeg må lige høre jer ... Finder vi ud af det her?
- Ja. - Absolut!
Det bliver en hård, men fantastisk rejse. Vi kan næppe klare det selv.
- Nej. - Vi får brug for hjælp.
Jeg synes, at det er rigtig vigtigt at blive model.
Jeg vil have, at folk skal se -
- at vi, der har en funktionsnedsættelse -
- også er unikke mennesker.
Det her er mere mig end mit nuværende arbejde.
- Hejsa. - Hej.
- Jeg vil gerne have lidt kaffe. - Ja. Absolut.
Så ... Værsgo.
- Der kan man bare se. - Så er der både kage og kaffe.
Sagen er, Andreas, at jeg har en rigtig god nyhed at fortælle dig.
- Hvad er det? - Jo, Pär Johansson ...
Han skal hjælpe mig med at virkeliggøre min store drøm -
- om at blive fotomodel og gå catwalk.
- Hvad er catwalk? - Det er en modeopvisning.
Man går flot og har pænt tøj på.
- Det er vel svært? - Man gør bare sådan her ...
Åh ...
Ja. Pär er så sød. Jeg tror, at han kan virkeliggøre min drøm.
- Hej. - Hej!
Tre kager. Du kan bare lægge dem på en serviet.
Sådan.
Mine problemer ...
Jeg har epilepsi.
Det har jeg haft, siden jeg var 15 år.
Dengang virkede medicinen ikke på mig.
Så jeg havde rigtig mange anfald.
Jeg fik dem tit i skolen -
- i kantinen og ved busstoppet.
Så jeg blev derhjemme og lavede ingenting.
Jeg gik aldrig ud.
I fem år turde jeg ikke at gå ud.
Fordi jeg var så bange for at få anfald.
Jeg var meget ensom. Jeg var enormt ensom.
Glada Hudik-teatret består af mennesker med stor lidenskab for det, vi laver.
Jeg er god til at finde folk, der er bedre end mig selv.
Der løfter det her. Jeg affyrer en pil, som folk følger.
Nogle gange rammer den forbi, og så må andre korrigere det.
Så jeg er nok rigtig besværlig som leder, tror jeg.
- I ser så alvorlige ud! - Nej, vi er fokuserede.
Det her skal føre til en modeopvisning, der starter i Hudiksvall.
Og så skal den videre derfra.
Jeg har bestemt, og det ved gruppen ikke, at vi skal til New York.
Til modeugen.
- Nej ... - Jo.
Det kan jeg ikke selv sørge for. Derfor er I her.
Gruppen ved ikke, at det er New York -
- og årsagen til det er -
- at de i så fald går glip af rejsen indtil da. Og rejsen er lige så vigtig.
Men New York, siger du ... Hvor klart er det?
Jeg vil sige, at det er cirka 83 % klart.
- Med lokaler? - Lokaler ... Det arbejder jeg på.
Det er jo ingen traditionel modeopvisning. Normalt viser model 1, 2, 3, 4 tøj -
- der er placeret på kroppe, der hører til inden for den branche.
Alle ser ens ud. Der afviger vi.
Hvordan kommer selve ... Nu farer tankerne jo rundt.
Er der fem modeller? Hvor mange omklædninger?
Hvor langt skal showet være?
Vi skal ikke satse på kvantitet, men kvalitet.
Derfor synes jeg, at ...
Jeg har aldrig lavet modeopvisning, men måske 15-18 minutter.
Jeg ved ikke hvorfor, men det føles rigtigt.
Det skal ikke være for langt. Det skal være energisk, effektivt og fremadrettet.
- Spørgsmål? - 1000 spørgsmål.
Soleklart og 1000 spørgsmål.
Der er en grund til, at vi er her. I skulle gerne blive til et team.
I skal arbejde sammen.
Og i morgen skal vi noget.
Jeg vil bede jer om, at I klokken 09.00 står klar med varmt tøj.
- Nul ni? Hvad sagde du? - Klokken ni.
Så skal vi nemlig køre i hundeslæde.
Ida ser ikke så glad ud.
Jeg kan forestille mig, at jeg falder af.
- Har du prøvet det før? - Nej, det har jeg ikke.
- Der er vel ingen is eller noget? - Jo, vi skal ud på isen.
Sådan, jeg fandt dem.
Lyserøde ørepropper.
Kitty. Her. Værsgo.
- Vil du have ørepropper, Nicklas? - Nej, jeg har dem her.
- Jeg ved ikke, Kitty, om jeg kan det her. - Jo, det kan du.
Jeg er nervøs lige nu. Jeg falder garanteret af.
- Hop op her. - Ida, du falder ikke af.
Du kan holde fast i mig.
- Det skal nok gå. - Ida, hvordan føles det? Ida?
Jeg forstår ikke, hvorfor jeg skal det her.
Vi skal overvinde frygten og turde at komme igennem det her. Ikke?
- Jo. Det er jeg nødt til. - Du sidder jo allerede i hundeslæden.
Ja, men de er ikke begyndt.
- Sådan. Læn dig tilbage mod mig. - Jeg ved ikke ...
- Jeg tisser snart i bukserne. - Er du bange?
- Jeg tisser i bukserne! - Ida siger, at hun tisser i bukserne.
Ida! Se! Se her.
Nu holder vi fast!
- Går det godt? - Ja!
For pokker da!
Gud, hvor skønt!
Ja!
Pär? Jeg har overvundet min frygt!
Nu går det nedad!
Det er så fedt!
Gud, hvor herligt! Skønt.
Det er godt at lære flokken at kende. For jeg skal være en af dem.
Det føles, som om jeg passer ind her.
Der spredes enormt meget glæde og styrke. Vi tror på hinanden.
Alle har hjulpet hinanden, kan man sige.
Tilsammen er vi stærke.
- Nu er jeg her, far! - Hej, min pige!
- Nå, har du hængt de malerier op? - Ja.
- Jeg synes, at de er så fine. - Ja, det forstår jeg godt.
Det der malede jeg ...
... da jeg gik i gymnasiet.
Jeg ville gerne med til ballet, kan jeg huske.
Jeg troede, at det ville være som Askepots bal.
Jeg drømte og fantaserede utrolig meget om at blive ballets dronning.
Og en fyr skulle blive ballets konge.
Men jeg havde så meget angst og blev mobbet og chikaneret.
Så det var en frygtelig tid.
Jeg havde det skidt hver dag, jeg gik i skole.
- Det var slemt, at du var så angst. - Ja, der var rigtig slemt.
Inde i skolen råbte de ad mig og kaldte mig "spasser" hver dag -
- og skubbede mig ind i væggen.
De gjorde rigtig meget grin med mig.
De var ikke søde.
Jeg følte mig ikke velkommen på den skole.
Men du gjorde noget, der ikke var så sjovt.
Det skal man jo egentlig ikke gøre.
Jeg tænkte, at hvis de var slemme mod mig i dag -
- så ville jeg gå hen og lave en stor snotter.
- Og spytte på en af dem. - Nå ja, det var det.
For jeg tænkte, at det var gratis.
For jeg havde tænkt mig at tage ketchup eller noget med at hælde på dem.
Men så tænkte jeg, at far ville blive sur, fordi det koster penge.
- Så det blev ikke til noget. - Så det blev en spytklat i stedet.
Ja, det blev det.
Hvad er der galt med mig? Er jeg virkelig så grim?
De skal se, at jeg er et fantastisk og fint menneske.
Det er det, jeg vil have, at de skal se.
Nu skal vi lave vores egen catwalk, stille og roligt.
Jeg ryddede op i alle garderober.
Jeg fandt noget dynebetræk, der skal være vores tøj.
Her er der en masse betræk, som vi kan lave vores kreationer af.
Ja.
- Okay ... - I ser så skeptiske ud.
Nu må I være kreative. Tag et hver. Alex!
Det er lettere at improvisere, hvis man har noget på.
- Gå med et dynebetræk! - Se her.
- Jeg ved ikke. - Sådan!
- Er det ikke godt? - Jo, absolut.
- Nu har jeg lavet noget. - Vi ligner et gospelkor eller noget.
Se, hvor fin han er. Gospelfyren Alex.
- Du ligner Tomas Di Leva. - Er det her fra en dobbeltseng?
Forestil jer en rigtig modeopvisning, for nu skal vi skabe grundlaget.
Tre, to, en, værsgo.
Kan I se, hvem der er kommet?
- Hej! Godt at se jer. - I lige måde!
Den her catwalk bliver mere som en kunstinstallation.
Vi har valgt at starte catwalken -
- med forhold for udviklingshæmmede i Sverige i starten af 1900-tallet.
- Ved I, hvordan det var? - Ja, lidt.
- Det var ikke så godt, som det er nu. - Nej.
Jeg har taget nogle billeder fra anstalter med -
- der viser, hvordan det så ud.
- Det er jo ikke nogen hyggelige billeder. - Absolut ikke.
Jeg bliver rent ud sagt pissesur.
Fy for fanden. Det kan man ikke.
Alle er lige meget værd, synes jeg.
- Det her er lidt hårdt at se på. - Ja, meget hårdt.
Mange af deres blikke på billederne kunne jeg genkende -
- fra da jeg var lille og gik i skole -
- fordi jeg lige siden barndommen altid er blevet mobbet -
- bare fordi jeg er anderledes end alle andre.
De tomme blikke -
- ensomheden og fortvivlelsen i alle de år, hver dag -
- 24 timer i døgnet.
Man skal ikke sidde bag lås og slå, bare fordi man er anderledes.
Nej.
- Er det for hårdt, at jeg viser det her? - Lidt.
Jeg vil gerne have, at vi laver et statement, hvor vi fortæller -
- at det her ikke er i orden. For i mange andre lande er det stadig sådan her.
Det er sådan, catwalken skal begynde. Frida har taget noget med.
Det her er spændetrøjer.
- Catwalken begynder med, at Ida står ... - Jeg skal have den på.
Jeg skal vise verden, at jeg er fri! Vi skal overvinde alt det lort.
Det skal ikke være en almindelig catwalk, men en kunstinstallation, der berører -
- engagerer og er fremadrettet. Det skal være som et knytnæveslag i maven.
Så man begynder at overveje, hvordan man vil leve sit liv, og hvem der skal ses.
Min drøm er, at alle i gruppen bliver en forlænget arm -
- til alle dem, der aldrig har fået chancen.
Og at ...
Vi skal lukke kæften på alle dem, der har udsat dem for mobning -
- over lang tid.
Jeg vil til New York af flere årsager.
Jeg er stolt over, at vi i Sverige er kommet så langt.
Jeg vil også gerne sprede vores tankegang og gøre det globalt.
Det sværeste sted i verden at gøre det er måske New York.
- Hvornår har du tænkt dig? - Modeugen er den 6. til 15. september.
- I løbet af den. - Ja, du vælger jo en uge ...
- Tror du, at det er umuligt? - Det er en meget svær uge.
Det er den mest bookede uge i New York.
Alting koster en million dollars at leje. Det er for sent at finde noget godt.
Ja, og derfor kommer jeg til dig. Jeg ved, at I skal åbne der.
Har I et lokale, hvor vi kan gennemføre catwalken?
En traditionel catwalk med publikum, fotografer og det hele?
Ja, ligesom hele ...
Vi har en designer, der laver tøj. Vi har en koreograf, musik og det hele.
Det gør det ikke lettere at finde lokaler, at du har designere ...
Nej, det ved jeg godt. Men vi skal ikke spare på noget.
Vi skal åbne i New York, og vi skal åbne inden modeugen.
Eller i samme uge, ifølge planen.
Men det er en byggeplads, og ingen ved, om det bliver klart til tiden.
Giv mig et par uger, så skal jeg se, hvad vi kan gøre.
Okay, folkens. Vi skal gå en catwalk.
I skal lave et fælles nummer, så vi også kan skabe en holdfølelse.
Så vi skal bruge takter og de forudbestemte trin.
Vi prøver. Vær med fra starten.
Så begynder vi. Højre, venstre ...
Så holder vi ... Og så frem.
Knips, knips, knips ...
Så gør vi ...
Til højre ... og venstre.
- Hvordan gik det? - Lidt hurtigt, men ellers rigtig godt.
Når jeg står her, hjælper jeg jo til.
Jeg har et forspring, eftersom jeg har lavet trinnene. De er nye for jer.
- Vi slipper jer løs for at teste det. - Okay.
Super!
Vi må arbejde mere med pulsen, så I virkelig kan mærke den.
Når vi skal lave noget sammen, er vi ret afhængige af takten -
- især hvis musikken indeholder en masse puls, som den kommer til.
- Det kan jeg ikke. - Hvorfor?
Min motorik er ikke, som den skal være. Den er slet ikke god.
Hele catwalkprojektet og koreografien er en stor udfordring for mig.
Jeg er bange for, at hvis jeg gør noget, så triller jeg måske.
Allerede som lille havde jeg rigtig dårlig balance og motorik.
Jeg var meget syg og havde en medfødt hjertefejl.
Jeg lå meget på hospitalet, og mine forældre var meget bekymrede for mig.
- Og så de to. - Jeg er glad for, at jeg er nået hertil.
At jeg kan gøre det, jeg drømmer om.
Det har været min største drøm. En modeopvisning, dans ...
Det hele.
- Hvordan går det med catwalken? - Fint.
Den smuttede.
- Har du en pige eller en fyr? - Jeg har en fyr.
- Har du en fyr? Hvem? - Magnus Carlsson.
- Magnus Carlsson? - Ja.
- Ham, der var med i Barbados? - Ja.
- Hvordan mødtes I? - Ja, vi mødtes.
- Er I sammen? - Ja ...
Det er godt.
- Hvad er din yndlingsgruppe? - ABBA.
- Tager du tid? Syv minutter. - Ja.
Har du styr på det? Kan du synge noget fra "Mamma mia"?
- Jeg vil have musik. - Hvilken ABBA-sang kan du bedst lide?
- "Mamma mia." - Så prøver vi den.
- Lad os se! Er det koreografi? - Ja!
- Hillberg, hvor lang tid er der gået? - Der er fem minutter tilbage.
Det må være verdenshistoriens længste seks minutter.
- Har du styr på tiden? - Ja.
Men det var seks minutter for fem minutter siden!
- Jo, det er der. - Men har du taget tid?
Ja.
- Det er nu. - Er det nu?
Ja.
- Skål. - Skål.
Da jeg begyndte at arbejde med det her, hørte jeg om alle deres begrænsninger.
Men fokuserer man på begrænsninger, bliver der ingen fremgang.
Min oplevelse gennem årene er -
- at når vi stiller krav, så sker der en forandring.
Alle, der indgår i en sammenhæng og bliver bekræftet -
- begynder at vokse.
- Er du begyndt? - Ja ...
- Er du begyndt at tjekke? - Mm.
- Du ser godt ud i glitter. - Takker.
Er det dig, der ... Det er vel ikke noget, du har haft med?
Jo, det er det.
Vi vil have frem, hvem Emma, Ida, Nicklas, Alex og Kitty er.
Der er mange sommerfugle.
- Det kan du jo lide, Kitty. - Ja.
- Hvad tænker du? - Jeg kan jo lide glitter og pailletter.
Ballerinakjoler.
Med guldsko, sølvtrøje ...
Hvid, glitrende ballerinakjole.
Guldhalskæde, forskellige blomster i håret og armbånd.
Ja.
- Hvem er klar? - Jeg er klar!
- Hillberg, er du klar? - Klar!
- Er det dig, Nicklas? - Ja.
Når Frida skal lave dit tøj, hvad skal hun så tænke på?
- På ABBA. - Ja, det er ABBA.
- Du er lidt til ABBA? - Ja.
- Hvad er der ellers? - En kjole.
Du er fantastisk til at udtrykke dig. Alt det her er dig.
Ja.
Jeg føler mig lidt presset over, hvorvidt jeg kan leve op til deres visioner.
Mange vil have noget stort med slæb og føle sig som prinsesser.
Det er jo også lidt mig.
- Nu skal vi lave en gallakjole. - Ja, hellere end gerne.
Med en masse tyl. Jeg kan godt lide tyl.
Og så en fin silkesløjfe i taljen -
- vil jeg gerne have på prinsessekjolen.
Nu får jeg en masse inspiration og hører, hvad I kan lide.
Ja.
- Så må vi se, om jeg kan finde ud af det. - Præcis, ja.
- Det bliver spændende. - Ja, rigtig spændende.
- Vil du have lidt saft? - Ja tak.
- Se, hvor smuk mor var. - Ja, hun var så fin.
- Hvor gammel var hun her? - Det var jo inden, at vi mødtes.
Hun må have været omkring 20 år.
- Det her er flot. - Hun ligner en model.
Ja, hun ligner en rigtig model. Jeg spurgte mor, inden hun døde:
"Har du aldrig overvejet at blive fotomodel?"
Så sagde hun: "Nej, det har jeg aldrig overvejet."
Jeg har tænkt over det i længe. Det vil jeg meget gerne være.
Det er rigtig flot. Det er hendes veninde Barbro.
Er det Barbro? Hende, der var med til ...
- Mors begravelse. - Jeg vidste ikke, at det var hende.
Jeg savner hende rigtig meget hver eneste dag.
Jeg savner at sige "mor".
- Det savner jeg. - Ja ...
Tænk, hvis jeg kunne ringe til mor -
- og fortælle om catwalken.
Det ville jeg rigtig gerne.
Det dumme er, at jeg ikke kan ringe, for hun er oppe i himlen.
Værsgo, mor.
Der ... Smukt.
Rigtig fint. Forfra igen.
Rigtig godt. Tag hånden ned igen.
Supergodt. Smukt.
Tilbage. Smukt.
- Hjertelig velkommen! - Tusind tak.
I kan hænge tøjet herhenne. Tag alt det tøj, I har med jer -
- så vælger vi tøj til fotograferingen.
- Meget gerne. - Kom!
Hvor godt!
Hvis I skulle ønske en by, hvor catwalken skulle foregå, hvad ville I så ønske?
Jeg ville ønske enten Stockholm eller Göteborg.
- Gävle. - Gävle? Okay.
Jeg er nødt til at fortælle det. Vi løser det med lokalerne.
Vi skal bestille hoteller og søge om visa.
Det ved jeg godt. Men de skal vide, hvor vi skal hen.
Alexander, lidt længere herover. Ida, kom lidt frem.
Rigtig flot, folkens. Så godt!
Hør her, folkens. Vores catwalk skal være i New York!
Hvad?!
- Er det rigtigt? - Jep.
Jeg fatter ingenting.
Gud!
Jeg har altid drømt om New York.
Vi skal lave catwalken til modeugen i New York. Det er der, det hele sker.
- Så vi må være der. - Jeg har altid gerne villet til New York.
- Har du det? - Ja.
Perfekt.
Sådan. Perfekt.
Se på kameraet.
Så flot!
- Nu er det gennemført 80'er-stil. - Nemlig.
- Er det mig? - Det er dig.
- Hvordan føles det? - Rigtig godt, så sjovt og helt uvant.
Perfekt.
Wow! Nu har vi det!
Hej, Alex. Catwalken nærmer sig.
Vi skal træne en stolt holdning. Ret ryg og hævet bryst.
Vi lægger en bog på hovedet.
Så kan du prøve at gå rundt, stadig med den ranke ryg.
Det får du brug for til catwalken senere.
Så øv, øv, øv på din holdning, Alex.
Av, for fanden da!
Fem, seks, syv, otte.
En, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte.
Bam, bam, stå. Bam, bam, stå.
Sving, sving, sving.
Det har været rigtig svært at huske bevægelserne til dansen -
- som vi skal udføre på catwalken.
Det er svært og besværligt.
Vi vender også om. Hvis du går lidt tilbage.
Det er dem, vi skal bruge for enden af catwalken.
Frem med den ene fod. Så vender du dig om -
- og så fortsætter man. Lad os gå lidt længere den vej.
Frem med foden, og vend om for at få et nyt fokus.
- Hvordan føles det? - Man bliver lidt svimmel.
- Lidt svimmel? - Ja.
- Jeg bliver lidt svimmel. - Det er ikke farligt at blive svimmel.
Nej, jeg er bare bange for -
- at min epilepsi ... Frygten for at få et anfald er der jo.
- Det er det, jeg frygter. - Det forstår jeg godt.
Men nu kan du få lidt nye minder omkring det at dreje rundt og vende sig.
Efter catwalken vil det være det bedste, du ved.
- Det bedste, jeg ved ... Okay. - Godt klaret, Emma.
Nu kommer der et nyt moment i catwalken.
Nu handler det om dig, Kitty.
Nu skal du gøre noget ud over at gå. Annika, hvad skal hun gøre?
- Du skal synge. - Okay ...
Det er en sang, der hedder "Silhouettes", en Avicii-sang.
En langsom version af den. Du kommer ind i dit glitrende tøj -
- og står der i midten og synger. Har du sunget på engelsk før?
Kun én gang, og det gik nogenlunde.
- Vi mødes bagefter og gennemgår den. - Tak, hvor godt.
Godt. Så har vi lidt at øve på. I må gerne gennemgå trinnene -
- så har vi et arbejdsmateriale at gå ud fra.
Nu er jeg ikke helt med.
I må øve lidt på det her. Repetitionen gør, at vi husker det -
- at det sætter sig i kroppen.
"Come on people, we have all seen ..."
All. Det betyder "alle". Vi har alle ...
Og så hele vejen tilbage til midten.
Og frem. Godt.
- Hvordan var det at dreje rundt? - Jeg blev lidt svimmel.
- Lidt svimmel? - Ja.
Kom med mig.
Stræk ud, pluk et æble her, et æble der.
Pluk et æble der, og pluk et æble der.
Og tilbage til midten. Så vender du dig om. Godt.
- Ved du, hvad du lige har gjort? - Ja. Den.
- Du drejede omkring. - Drejede ... Hold da op!
Ved at du plukkede æbler.
Det, du faktisk gjorde, var at ...
Du gør det samme, bare uden at tænke på det.
Nå ja, det tænkte jeg ikke på.
Jeg er nok lidt nervøs -
- især når det handler om at synge sangen -
- eftersom det er allerførste gang, jeg gør det.
I et land og en by, hvor jeg aldrig har været, og hvor jeg end ikke kan sproget.
Hvorfor det er så vigtigt for mig at være synlig?
Det er ikke, fordi jeg tror, at jeg er noget specielt.
Jeg vil formidle, hvordan jeg er som person -
- for at andre, der mener, at der er noget galt med os funktionshæmmede ...
At vise dem, at vi ikke er mindre værd.
Okay, vi er måske anderledes, ja.
Jeg har et par sminkesolbriller, som jeg lavede -
- og gik med i byen, ja. Jeg kan klæde mig i lidt blandet stil -
- som måske ikke altid passer sammen. Men det er den, jeg er -
- og jeg er ikke flov over at være anderledes.
Jeg fik at vide, at nogle unge her i byen -
- synes, at jeg er retarderet, misdannet og dum i hovedet.
Det er der mange, der tænker om os -
- men det skal vi lave om på, her og nu og med catwalken.
Siden har jeg spekuleret og tegnet og tænkt på dine skitser om -
- hvem du er, og så har jeg forsøgt at fortolke det i mit design.
Her har vi glitter, hvor du virkelig kan glitre.
Åh, rigtig fint!
Så kommer vi til brudekjolen: Hvide blonder, blomster i glitter.
- Og stort slæb. - Det bliver rigtig godt.
- Tror du, at det bliver godt? - Ja, det tror jeg.
- Det kan gå an? - Ja, det kan det.
- Er du klar? - Nej, men vi kører.
Jeg tænkte en rigtig sommerfugledrøm, for du er jo sommerfuglekvinden.
- Ja. - Du har jo sommerfugle overalt.
Sommerfuglen står jo meget for frihed, og at man slår sig løs.
Og så har vi en anden.
Og her har vi mere glitter. Tror du, at det kan blive til noget?
Ja. Men det ville være fint, hvis man også kunne have sommerfugle ...
- På den også? - Ja, hvis det går.
På den her bliver der masser af sommerfugle og blomster.
På den her bliver der mere fokus på glitteret og kjolen og bevægelsen.
Når man laver to kreationer, er det jo fint, at de er lidt forskellige.
- Mener du, at jeg får to kollektioner? - Ja, ja.
Først kommer du ud i den, så går du bag om scenen -
- og skifter til den her, så du får begge.
- Det er løgn? - Herregud!
- Jeg blev så bange! Bliver du så glad? - Ja!
Kom. Du gør mig så glad.
- Nu begynder jeg at græde af glæde. - Også mig.
Undskyld.
- Hvor er du fin. - Tak, det er du også.
Jeg ville ønske, at du var min rigtige søster.
Hvor sødt!
Der er så meget kærlighed i hende.
Ingen må nogensinde være ond mod så godt et menneske.
Åh gud ...
Hun er helt fantastisk.
Vi må overveje, hvad vi vil give publikum som det første, når du kommer ind.
- Jeg ville gerne give ... - Hvad for en stemning vil du skabe?
Jeg vil skabe en stemning af, at jeg som person er meget usikker, genert, sky -
- og gerne trækker mig tilbage. Jeg forestiller mig det her generte -
- og usikkerhedsfølelsen. Senere bliver jeg så ...
Så finder jeg styrken og kraften: "Her er jeg."
"Mig skal I ikke ignorere. Jeg er her og vil give jer glæde. Tag imod den nu."
Så bliver det endnu større, når der er et formål med det.
Og så bliver det en frigørelse. Så gør vi det.
Hej, Pär. Janne Broman fra Fotografiska.
Jeg er i New York og kigger på byggeriet, og alt er meget forsinket.
Det er kaotisk. Det er bare en kæmpestor byggeplads.
Du må finde lokalerne på anden vis. Det går ikke. Held og lykke, Pär.
- New York! - Det er rigtig flot.
Tusind tak.
- Ja, for pokker ... - Flot!
Så flot, Nicklas.
Det bliver så sjovt at rejse til New York.
- Jeg kan ikke tro det. - Det kan jeg heller ikke.
Vi har bestilt fly og hoteller. Alt er klart.
Problemet er lokalerne, men det arbejder vi på. Det er den 14. september.
- Nu? - Ja.
Javel!
Vi vil være med til modeugen i New York i september.
Det er om mindre end en måned.
Eftersom det er modeugen.
Pär satsede højt, da han sagde, at vi tager til New York, og at det var klart.
- Men det var ikke klart. - Lokalerne er ikke klar.
- Er det en spøg? - Nej.
Og det er jo en bekymring.
Jeg har lovet alle i projektet, at vi skal til New York den uge.
Så jeg kan ikke trække det tilbage.
Har du nogen forslag til, hvor vi kan have catwalken?
Nej, desværre ikke.
Vi skal bruge et lokale på Manhattan -
- med plads til 200-300 mennesker.
Det er meget snart, og der sker rigtig meget lige nu.
Det kan blive rigtig dyrt.
Jeg troede ikke, at udfordringen med lokalerne ville blive så ekstrem.
Men det er den.
Vi har ledt som bare fanden, men kan ikke finde noget.
Vi har kontaktet 30-40 forskellige, men intet har fungeret.
Nu begynder det at vakle lidt.
Tiden er ved at være knap. Der er kun halvanden uge tilbage.
Vi har kontakt til en kvinde, der muligvis har en løsning.
- Hej, Sofia. Pär Johansson fra Sverige. - Hej, hvordan går det?
Jeg er ikke så god til engelsk, men jeg håber, at du kan hjælpe mig.
Ja, jeg skal nok hjælpe dig.
Vi har to etager med et showroom og en stor sal nedenunder -
- hvor I kan have opvisningen.
Vi har også et VIP-presselokale, som I har adgang til.
Jeg må lukke vinduet op, for det er virkelig gode nyheder.
- Tak! - Jeg kan ikke tro det.
- Men jeg tror på dig. - Det er rigtigt.
- Det er mit livs bedste telefonsamtale. - Tak! Det var hyggeligt at tale med dig.
- I lige måde. Farvel. - Farvel.
Altså, wow!
Det her er et studie, hvor man kan lave en masse forskellige ting.
Det kan indrettes til næsten alt. Der er plads til flere folk -
- og vi får mere plads til at gennemføre det, vi skal.
Nu skal vi øve, og det er sidste uge, så vi må gennemgå catwalken.
En, to, tre, fire, fem, seks ...
I blomsterne vil jeg sætte Swarovski-krystaller.
Så det kommer til at glitre som ...
Du er helt magisk!
Bliver du helt ...
- Hvad plukker du? - Jeg har valgt, at jeg plukker stjerner.
Stjerner, okay.
- Hvilken stjerne tager du først? - Den, der er mors stjerne på himlen.
Solveig hedder den, for min mor hed Solveig.
Vi skal samles her, alle sammen.
Det er sidste dag, og vi skal have generalprøve.
Det er nyt for alle. Det er nyt for jer med tøj og bevægelser.
Det er nyt for alle påklæderne. Derfor har vi valgt -
- at vi frem til frokost kører nummer 1, 2, 3 og 4.
Alle skal prøve at klæde om og øve sig på at komme ind i rytmen.
Ja, så venter vi på Kitty.
Hvordan er du kommet herhen?
Eftersom jeg ikke kan sidde, uden at ryggen giver efter ...
- Så gik jeg herhen. - Er du gået herhen med krykkerne?
Ja, ellers skulle jeg ligge i sengen derhjemme.
Vi skal køre prøver med tøjet. Hvad tænker du? Er det akut?
Jeg føler, at jeg har så meget at lære.
- Prøv at gå ud, og se, hvordan det går. - Så kan jeg være med, hvis det går over.
- Absolut. - Derfor vil jeg være her og øve.
- Du er kanon. Tag dig god tid. - Okay.
Det er ikke noget at være ked af.
Nu skal vi være skarpe, som om vi er i New York.
Så er vi vist klar. Vi tager den første fulde gennemgang af catwalken. Værsgo!
Godt, Ida!
Jeg har rigtig ondt af Kitty, fordi hun har så ondt i ryggen.
Jeg lider med hende, når jeg ser hende.
Godt! Det er super!
Jeg føler mig meget urolig.
Hvad sker der med catwalken, hvis Kitty ikke kan tage med til New York?
Rigtig godt arbejde, alle sammen.
Tag hjem, og nyd jeres indsats. I har været vildt gode.
- Snart flyver vi til New York. Vi kører! - Yes!
- Jeg giver dig lidt luft. - Åh, hvor skønt!
- Sådan. - Ja, det var bedre.
Hvad sker der, hvis jeg ikke klarer den?
Det er mig, der fører an. Jeg står først.
- Det ville blive kaos. - Det ville det.
- Nej, det er let for mig. - Det er let for dig?
Ja, sådan her ...
- Du begår aldrig fejl? - Nej.
Jeg er bange for, at en masse gangstere ville overfalde os -
- hvis vi selv skulle gå rundt i New York.
Jeg er meget bange.
De plejer at være stressede i New York.
De plejer nærmest at løbe. De går jo så hurtigt.
Hvis jeg går hurtigt, kan jeg ikke se mine sko.
Så kan det være, at mine snørebånd er gået op, så jeg falder.
Så det kan være, at jeg kvajer mig der, og igen når jeg danser med dig.
Eller noget ... Han sover vist nu.
Jeg føler mig meget tændt og vil gerne vise alle -
- der har ondskabsfulde fordomme om os -
- at vi nok skal vise dem, at de tager fejl.
Gud, hvor er jeg klar. Det her bliver så godt!
- Har alle passene med? - Ja!
- Er det din første tur til USA? - Ja, det er det.
Jeg glæder mig så meget!
- Jeg fatter ikke, at det her er New York. - Det gør jeg heller ikke.
Jeg forstår det stadig ikke. Er vi virkelig i New York?
Skal vi prøve at tage et billede med den her fine baggrund?
Ja, lad os det.
Undskyld, vil du tage et billede af os?
Vi må stå sammen. Ida, kom frem her. Sæt dig ned her, Ida.
- Det blev godt. - Tak!
Er du fotomodel? Du er så høj og slank.
- Det er pænt af dig. Jeg er ikke model. - Du er meget smuk.
- Tak! Hav en god dag. - I lige måde.
- Lignede hun en model? - Ja, rigtig meget.
Har du et spørgsmål? Et øjeblik.
Hvad ville du spørge om?
- Er du nervøs for catwalken på lørdag? - Ja.
Lidt nervøs er jeg for at gå på catwalken på lørdag.
Men jeg tænker ...
... at det bliver rigtig sjovt! Det bliver alle tiders.
Hvem er jeres forbilleder? Hvem inspirerer jer inden for modeverdenen?
Jeg elsker 80'erne rigtig meget.
Dolce & Gabbana og Gucci.
- Ja! Det er jeg helt vild med. - Et øjeblik.
Hvorfor laver I catwalken? Hvad er formålet?
Vi gør det, fordi vi vil vise verden -
- at vi er lige så unikke og gode på vores måde -
- selv om vi har en funktionsnedsættelse.
Vi vil også prøve at skabe glæde og lykke for dem, der ikke selv oplever det her.
At give dem håb og drømme om, at de også kan opnå deres store drømme.
Hvis man har haft en stor drøm, siden man var lille -
- så synes jeg, at man skal ...
... opfylde den, ganske enkelt, ved at kontakte ...
- Mig. - Ja, dig eller nogen anden.
Tiffany & Company. Og Gucci.
- Dolce & Gabbana! - Se lige solbrillerne.
Ja.
Jeg elsker den her jakke. Den koster ...
- Den koster 848 dollars. - Okay ...
Jeg har det svært med penge og penges værdi.
- Det er vel nogle hundrede? - Hvis man tænker ...
- Næsten 700.000 for en jakke. - Næsten 700.000 for en jakke.
Min kostede vist noget med tusinde, tror jeg.
- Og så skal man lægge et nul til. - En nul til. Ja, så bliver det tusinde.
Det er dyrt.
Jeg ville gerne have sådan en.
Også mig. Gid jeg havde den.
Tak. Tak!
- Hvor var de dygtige! - Ja, rigtig dygtige.
- Fyrene var gode. - Fyrene.
- De var bedre. - Synes du, at de var bedre?
- De viste underbukserne. - Ja, underbukserne ...
Ja, det er bedre!
Sikke en jubel fra Nicklas, da fyrene kom ind.
Ja!
- Godt, at de ikke var nøgne. - Ja, gudskelov!
Så var jeg nok besvimet.
- Ikke den vej, den vej! - Kom nu, Nicklas.
Kom, Nicklas!
Kan du huske, da jeg kom hjem til dig i Gislaved?
Ja, det kan jeg godt huske.
- Nu står vi her. - Ja, nu står vi her. Helt utroligt.
Jeg har bemærket, at jeg har udviklet mig.
Jeg er blevet mere selvsikker og tryggere på en eller anden måde.
Jeg er modnet meget, synes jeg.
Jeg er meget gladere nu, end jeg var før.
- Se her. - Ja, jeg ser.
- Hele verden vil se på dig. - Ja, hele verden vil se på mig.
Det er helt utroligt.
Pär ...
I morgen er den her by vores.
En markering star vist forkert. Ellers har vi målt forkert.
- Hejsa. - Hej!
Gud, hvor bliver det sjovt!
Jeg ville have en samling. Stil sagerne her.
- Nu er vi her. - Ja, nu er vi her.
- Kan I se, hvor vi står henne? - Ja, på vores catwalk!
Jeg tænkte, at vi skulle gennemgå, hvor markeringerne er.
- Markeringerne? - Kom og se.
- Her. Du stiller dig der, Emma. - Hvad sagde du?
Stil dig på stregen der. Der stiller man sig, når man træder ind.
Træder ind, okay.
- Du skal også stå der, Hillberg. - Ja.
En ting til. Her, når I vender om, går I ud mod den her kant.
Når I vender jer, står I sådan her.
Er det brudekjolen. Er det der, hvor vi skal gå sådan? Jeg forstår ikke.
Emma, vent. Ligesom i Hudik.
- Ja. - Der var jo et kryds i Hudik.
- Nu er der linjer. - Ja, jeg forstår ikke rigtigt ...
Vent. Du skal nok komme til at forstå det.
Det er godt struktureret, og nu gennemgår vi det.
Bare tag morgenkåben på, så går vi i gang.
Det er svært, og besværligt.
Hvis det skulle gå galt, så er jeg nervøs og bange -
- for at publikum vil tænke, at vi er underlige -
- når vi ikke kan klare det.
At vi er tåbelige, dumme og elendige.
Skal jeg gå hen til kanten eller lave et U?
- Jeg ved ikke, hvordan jeg skal kunne. - Det kan du jo.
Pär siger én ting, og mange andre siger noget andet.
- Så bliver jeg forvirret. - Det forstår jeg godt.
Annika, Sanna og jeg, vi stoler på jer.
Vi kender jer jo og ved, at I er professionelle.
I behøver ikke at være urolige. Det bliver jeres salon i aften.
Folk kommer til at falde af stolene.
Jeg har ondt i halebenet og har ingen krykker, der kan aflaste ryggen.
Læn dig mod mig. Det bliver rigtig godt.
Nu skal vi bare hente Kittys ene krykke. Her!
- Se, Alex. - Tak.
Jeg er lidt nervøs på grund af smerten -
- som jeg trækkes med for tiden. Det har jeg gjort i noget tid nu.
Men jeg vil ikke lade mig stoppe af det.
Folkens. Samling på scenen halv. Om et kvarter.
Jeg er urolig og nervøs.
Og en lille smule angst.
Samtidig tænker jeg, at jeg bare skal være mig selv -
- slappe af og more mig.
Jeg er normal. Det er sådan, jeg ser ud.
Der er der ingen, der kan ændre på.
Alle på plads!
Vi kører.
For ikke så længe siden -
- gemte man funktionshæmmede som jeg på store institutioner.
Forældrene blev ofte opfordret til at forære os væk ...
... og glemme, at vi blev født.
Sådan er det stadig i nogle lande i dag.
Det vil vi lave om på, og det er derfor, vi er her i dag.
Jeg vil aldrig undskylde for at være den, jeg er.
Jeg er stolt, og jeg vil respekteres.
Tingene har ændret sig, og nu vil vi ses.
Bravo!
Det var helt perfekt!
- Hurtigt. - Vi kører!
Hvis min mor så mig, ville hun tænke: "Min pige, gud!"
"Hun har jo talent."
"Ungen ligner jo en rigtig fotomodel fra bladet Vogue."
- Det gik fantastisk! - Ja!
Jeg elsker det her arbejde!
Kære venner, ærede gæster, tag godt imod Emma Örtlund!
Jeg er så glad.
Jeg synes, at det er rigtig sjovt at være her i dag.
Janne ...
Vi er to prinsesser her i New York i dag.
Jeg føler mig fri, når jeg arbejder med Emma. Jeg føler glæde.
Hvorfor?
Jeg kan ikke forklare det ...
Tag hellere det næste spørgsmål.
Vi er smukke, og mennesker med Downs syndrom er smukke.
Det er også tid til, at de kommer frem i lyset.
Mange tak! I er så smukke!
- Hvordan føltes det? - Det var helt magisk.
Og helt, helt vidunderligt.
- Hvad vil du nu? - Nu skal vi ud og shoppe!
Se! Jeg er med i Amelia, på forsiden!
Jeg er også inde i bladet. Jeg er model!
Ved du, hvordan man får brændet ovenpå?
Man opildner det.
- Hillberg! - Ja ...
- Vågn nu op. - Jeg er vågen.
- Nej, du sover. - Vel gør jeg ej!
- Hold nu kæft, Pär. - "Hold nu kæft, Pär"?
Tekster: Lasse Petersen sdimedia