Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
[monoton, illevarslende orkestermusikk]
[raske fottrinn]
[et av barna] Vent da!
[barna ler]
[vinden uler]
[skrik i det fjerne]
[tordendrønn]
[metallskrangel]
[mann] Alice?
[kvinne] Alice, vent!
[dunkelyd]
[kvelelyder]
Alice!
Vi må holde sammen.
[døren knirker]
[hun gisper]
[hviskende vind]
[stillferdig cellomusikk]
[tordendrønn]
[styrtregn]
[fjern jamring]
[dissonant orkestermusikk]
Alice?
Alice!
[dypt sukk]
Hei.
Jeg hørte dem igjen.
[Alice] Kan du spille dem bort?
Forsvinn, skumle monstre.
Forsvinn! Du har ikke noe her å gjøre.
Det er jo bare fantasien din, vet du.
Det er ikke på ekte.
Kan man skru den av da?
[mammaen] Nei.
Fantasien din er noe av det fineste du har.
Ikke slå av den.
Du kan lære deg å bruke den.
Når jeg spiller teater, pleier jeg å lytte til fantasien min.
Er ikke det litt skummelt, da?
Jo,
men iblant så må man tørre å møte det man er litt redd for.
Det er bare sånn man kan lære seg å bli litt mindre redd.
[mammaen] Neimen…
Hva har du fått?
Jeg tror nabojenta mistet den da hun dro.
[høy banking]
-Mamma! -Det går bra.
-Det er ikke farlig. -Kan du få dem bort?
Jeg er her, du er helt trygg.
[bankingen fortsetter, noen roper]
-Kom her. -[mann] Slipp oss inn da!
[hun nynner en vuggesang]
[tordendrønn]
[melankolsk strykerduett]
[regnlyder]
[skrik utenfor]
[tordendrønn]
[mannen] Vi må gjøre noe.
Dette går faktisk ikke lenger.
[Alices mor] Vi må holde ut.
Det er det eneste vi kan gjøre.
[mannen] Vi har ikke gjort annet enn å holde ut.
Vi har ingenting igjen, Leo.
Vi har hverandre.
Og vi har Alice.
Vi kan ikke gi opp nå.
Det kommer til å gå bra.
Kan du være så sikker på det?
Fordi det må det.
[melankolsk strykerduett]
[tordendrønn]
[applaus]
[motorlyd]
[metallisk skrapelyd]
[drønn]
[mann utenfor] Kom, kom!
Kom, kom, kom!
Unnslipp skrekken med Mathias Vinterbergs eksklusive forestilling.
Det blir servert mat.
Kom, kom, kom.
Vent her.
Hør på meg!
-Leo… -Kommer snart.
Ja, ja, ja, kom, kom, kom!
[rå latter]
Kom, kom, kom, alle sammen!
Unnslipp skrekken med Mathias Vinterbergs eksklusive forestilling.
To forestillinger i kveld.
Bare i kveld.
Det blir servert mat.
Det er nok av alt!
Hva mener du med at dere har en forestilling?
Jeg tror vi alle kan ha godt av et lite avbrekk
fra denne skrekkelige hverdagen, er du ikke enig?
Hvordan kan dere ha mat?
Mathias er en snill mann.
Han vil gjerne hjelpe.
Vi holder dessverre ikke mange forestillinger lenger, men han prøver.
Hvor mange billetter trenger du?
Hvor mye koster det?
Hvor mye har du?
Hvordan kan de ha et teater?
Og hva med mat?
-Det rimer ikke. -Nei, men tenk om det er noe fint?
Jacob, vi må jo tro at det ordner seg til slutt.
-Hva med Alice? -Det er mye verre at vi ikke gjør noe.
Tenk om vi kan ta henne med på teater.
Se deg rundt.
Hva har vi å tape?
Husker du hvordan vi pleide å drømme oss bort?
Vi glemte alt annet enn hverandre.
Vi kan til og med glemme å spise middag.
Jeg hadde gjort mye for å glemme en middag nå.
[Alice nynner]
Tenk om vi kan gi Alice noe å glede seg over.
Én kveld.
[stille, monoton fiolintone]
Hallo! Velkommen, velkommen!
Takk, takk, takk! Takk.
Velkommen til en fantastisk forestilling.
Takk, takk.
Mathias Vinterbergs eksklusive forestilling.
Takk. Takk, takk.
Takk, takk.
Å.
Barn er ikke tillatt her.
Hun er med oss.
Det er uegnet for barn.
Det går fint, Arnold.
Det går fint.
Vi må dessverre innse at barn nå for tiden…
…ser verre ting enn jeg kan skape her inne.
Ja.
Hva heter du?
Alice.
Liker du eventyr?
Jeg også.
Får jeg vise deg mitt eventyrland, Alice?
Ja.
Velkommen.
Takk.
[Arnold] Ja, ja, ja…
Kom så, velkommen!
En forestilling uten sidestykke!
[melankolsk cellomelodi med orkester]
[kvinne] Nesten for godt til å være sant.
Har dere vært her før?
[Jacob] Nei.
Har dere?
Nei.
Jeg er Leonora.
-Dette er Alice. -Hei.
Og mannen min, Jacob.
-Hei. -Hei.
Lars. Dette er Kathrine og Susanne.
-Hei. -Hei.
Hvordan fikk dere inn Susanne?
Hva mener du?
Gjorde de et unntak for dere også?
Hva gjør oss til mennesker…
…i tider som dette?
Hva skiller oss fra dyrene?
Kjærlighet…
…savn, håp, smerte?
Forventning?
Én ting vet vi.
Å overleve er ikke nok.
Vi mennesker trenger å føle.
Så derfor…
…mine damer og herrer…
…velkommen i teateret.
Denne forestillingen foregår ikke på noen scene.
Det er ingen sal, ingen stolrader…
…ingen pause.
Hotellet er scenen.
Bak disse dørene skal hver og en av dere følge det som vekker nysgjerrigheten.
Og så…
…mine damer og herrer…
…må jeg få minne dere om at alt som skjer i kveld, er iscenesatt.
Alt er en del av teateret.
Alt.
Dere vil nå få utdelt masker.
Behold dem på.
De er skillet mellom dere og skuespillerne.
Ser dere en maske, er det en del av publikum.
Ser dere et ansikt, er det en del av teateret.
Mine venner…
…glem verden utenfor.
I kveld skal jeg gi dere en opplevelse uten like.
[et smell]
Nå begynner det.
[mann på svensk] -Tilbake? [kvinne] -Har du ingenting med.
Rakel, kan ikke du og Mathias holde konfliktnivået nede?
Hva snakker du om?
La din datters bursdag handle om henne denne gangen.
Det sier du, som drikker hele dagen og er full foran barna dine…
Hold kjeft. Får han deg ikke til å le? Er han ikke underholdende nok?
[Rakel] Jeg skal si deg hva problemet er…
Går det bra?
Problemet er at han får meg til å gråte. Kjære David. Tusen takk for omsorgen.
-Vær så god. -Søtt av deg.
-Vær så god. -[Rakel] En flott fyr.
-David, bli. -[David] Hva faen? Jeg skal ha påfyll.
Får man det, eller?
[døren smeller]
Hvem vil du følge etter, Alice?
Alice?
Hva med Rakel?
Vi følger etter Rakel.
Skal vi gå?
[dør åpnes og lukkes]
[mann] Sofie!
Sofie!
[Sofie] Jens?
Sofie?
[Jens] Jeg trodde ikke jeg kom til å se deg igjen. Kom her.
[Jacob] Kom.
[Jacob] Tror du vi kan ta med en hjem?
[krangel]
-[Jacob] Det er ikke Shakespeare akkurat. -[Leo] Slutt, da.
[Jacob] Oi!
[Leo] Kom, Alice.
[mannen på rommet] Nei. Nei.
Jeg vet ikke.
[Alice] Hva er galt med ham?
[Leo] Kom, så finner vi Rakel.
[Rakel] Hvis dette skal få en lykkelig slutt, så må du gjøre noe.
-Det er du som forlater familien. -[roper] Du hører aldri etter!
Hun sover.
-[Alice] Mamma? -[Leo] Det er ikke ekte.
-Blåste du ut lysene? -Hun ba meg si god natt til deg.
Tenk om du kunne forstå meg like godt som karakterene i stykkene dine.
[Rakel] Mathias.
-Kan vi ikke prøve igjen? -Hvorfor kom du tilbake, denne gangen?
For å minne deg om hva vi en gang hadde.
Da får jeg minne deg om at det vi hadde…
…er dødt.
[tordendrønn]
[Rakel gråter]
[Alice] Hvorfor gråter hun, mamma?
[Leo] Vi må se resten for å finne det ut.
[Rakel] Er rommet mitt ledig?
-[David på svensk] Hvilket rom var det? -[Rakel] 405.
Ja, det er ledig.
-[Leo] Tror du at hun liker det? -[Jacob] Hun slekter deg på, så…
[Jacob og Leo ler]
La oss se hva hun finner.
Kom.
Hvor er Rakel?
[dør åpnes]
[løpesteg]
[kvinnen hyler]
[skrikene fortsetter]
[Leo] Hva var det?
[Jacob] Vet ikke. Var det en skuespiller?
[Leo] Jeg vet ikke.
[Alice] Mamma?
Det er bare teater.
Det er bare skuespill, ikke noe farlig.
Går det bra?
Skal vi dra hjem?
Hvilket rom var det Rakel nevnte?
Var det ikke 405?
Det var det. Skal vi gå dit og se?
Kom.
[Leo] Hva er det?
[Jacob] Hvor ble det av alle sammen?
[Leo] De leter nok bare etter skuespillere.
Akkurat som oss.
Rakels rom er her. Skal vi gå dit?
[Alice] Hallo?
[Jacob] Alice?
[Alice] Rakel?
[tunge skrapelyder]
[Jacob] Vi er i feil etasje.
-[Leo] Alice! -[Alice] 525…
-…526… -[Jacob] Ikke stikk av, har vi sagt.
[Leo] Hva er dette?
[bankelyder]
[Jacob] Alice?
Alice!
[Leo] Alice, vent.
[Alice] Jeg tror Rakel gikk en annen vei.
-Du må slutte med det her. -Med hva da?
-Å løpe av gårde. -Men…
Jeg fulgte bare etter Rakel, som du sa.
-Ja, jeg vet hva jeg sa, men… -Gå og finn rommet til Rakel, Alice.
Hva er det du driver med?
Bare fordi vi er bekymret, trenger vi ikke å gjøre henne redd.
La henne få være ti år.
Hvor skal hun dra?
[nynner]
[Alice] 533…
Se på oss. Vi har glemt hvordan man slapper av.
[Alice] 534, 535…
Alt kommer til å gå bra.
Hva sier du, Alice, skal vi…
Alice?
[Leo] Alice?
[Jacob] Alice?
Alice?
[Leo] Alice!
[Jacob] Alice!
Hun stod jo her og telte: "534, 535, 53…"
Seks.
-Alice, jeg hører deg. Kom ut. -Det er ikke gøy.
Alice, kom ut!
-[skrik] -Jacob!
[Leo] Alice?
[Jacob] Er du her?
[elektrisk knitring]
[Jacob] Alice!
[Leo] Alice, hvor er du?
Hvor er du?
[Jacob] Jeg visste det.
-Faen, jeg visste det! -Jacob.
-Nei. -Jeg sa det var noe som ikke rimte.
[dramatisk, dissonant orkestermusikk]
[Leo roper] Alice!
[regn og tordendrønn]
[Kathrine] Lars?
[løpesteg]
[dør smeller]
[Kathrine] Lars?
[dør smeller]
[løpestegene nærmer seg]
[Kathrine] Lars? Susanne?
[Leo] Kathrine?
Jeg finner dem ikke, jeg har lett overalt. Lars og Susanne var med meg, og så…
-…forsvant de. -Alice er borte.
-Hva skjer? -[Jacob] Vet ikke.
-De må være her et sted. -Jeg har lett overalt.
Rakels rom. Alice lette etter det.
Kanskje hun snek seg forbi.
Det er rett her borte.
[illevarslende, skrapende musikk]
Alice, er du her?
-Lars! Susanne! -Alice?
[tordendrønn]
Jeg sjekker soverommet.
[regnet pisker ned]
[et skrik]
[et smell]
Hvor er hun?
Kom.
Dette går faen ikke an.
[tikkelyd]
[Leo hyler]
[Jacob] Hva er det?
Det blunket.
Øyet blunket!
Det er bare et maleri.
Hva er det?
Det er Kathrines.
[dramatisk musikk]
[lang knirkelyd]
[Leo] Hei, har du sett en liten jente? Vi har mistet datteren vår.
Vet du hvor alle har blitt av?
[hvisker] Er dere skuespillere eller publikum?
[hvisker] Hva?
[hvisker] Vis meg maskene deres.
Vi kastet dem.
[Leo] Alice?
[et dunk]
[mann] Nei.
[Leo] Hallo?
-[mann] Jeg klarer det ikke. -Jobber du her?
[mann] Jeg klarer ikke mer.
[Leo] Har du sett en liten jente? Vi leter etter datteren vår.
[mann] De har tatt meg. De har gjort meg til noe jeg ikke visste jeg kunne bli.
-Hva mener du? -Kan du hjelpe?
-Vi leter etter datteren vår. -[mann] Jeg klarer ikke mer.
-Hva er det du ikke klarer? -[mann] De har tatt meg.
Jacob…
-Vi lar ham være. -Hva mener du?
[mann] De kommer til å ta dere også.
-Vent… -[mann] Ikke stol på noen!
[Jacob] Nei!
Leo!
Leo, Leo.
-Hvorfor gjorde han det? -Vi må glemme alt rundt oss.
Vi må bare tenke på Alice.
-Hvorfor? -Vi må bare tenke på Alice.
Ok?
[dør knirker]
[Rakel] Er dere nye her?
Vi skal til ballsalen nå.
Hans, kom igjen, da.
Det er nok skuespill.
Vi er allerede for sene.
[hikst fra rommet]
[klokkene tikker]
[Leo] Alice?
Vær så snill…
Si at dere vet hvor Kathrine eller Susanne er. Vær så snill…
-Vær så snill, vær så snill… -[Jacob] Lars?
Hva gjør du her? Hva er dette for noe?
-[Lars] Jeg vet ikke. -Er det kostymer?
Leo?
Få se på den kaninen.
Hva er det?
[illevarslende fiolinmusikk]
Det er søtt.
[Leo] Hva?
[Jacob] Det er ikke ekte.
Det er teaterblod.
Hva?
Kanskje alt dette er en del av forestillingen.
-Hvorfor er Alice borte da? -Og Kathrine?
Rakel sa at alle skulle til ballsalen.
-Vi må finne ballsalen. -[Lars] Følg meg.
[melankolsk strykerduett]
[Mathias] Om vi skal overleve, må dere stole på meg.
Det er bedre om dere ikke vet alt.
Det er tryggere sånn.
Vi må holde sammen.
Vi…
…må holde sammen som en familie.
[hvisker] Som en familie.
Pass på at dere får med dere alt.
[tunge steg]
Vi holder sammen som en familie.
Så lenge vi stoler på hverandre…
…vil det ikke fortære oss.
Hvordan skal vi vite om dette er en forestilling?
[Lars hvisker] -Vi følger etter dem. [Mathias] -Du vet hvor du kommer fra.
[Jacob] Kom igjen, Leo. Hun er ikke her.
[Mathias] Du vet hva vi har her.
Hvis ikke vi holder sammen som en familie…
…vil det fortære oss.
[orgelmusikk]
[Alice] Mamma?
Noen gikk akkurat rett inn i veggen.
-[Jacob] Hva mener du? -[Leo] Ja.
Jeg vil også finne henne.
Jeg tuller ikke. Noen gikk rett gjennom det maleriet der.
Kom igjen. Kom igjen.
[plaskelyd]
[Leo] Alice?
[Jacob] Alice!
[Leo] Brenner de noe?
[Jacob] Nei, nei, nei. Hva er det de brenner?
[roper] Hva er det de brenner?
Det er klær. De brenner klær.
Det er bare klær.
[Jacob] Leo.
Faen!
Jacob.
-Jacob, ro deg ned. -Hva har de gjort med henne?
Jeg vet ikke.
Vi må bare lete mer. Vi må finne de andre, da finner vi Alice.
De andre?
De andre er der.
Nei.
Våkn opp! Se deg rundt!
Du lever jo i en jævla fantasi!
-Tror du fortsatt at alt ordner seg? -Ja!
[roper] Hvordan kan du tro det?
[skriker] Fordi jeg må tro det!
Jeg må tro det.
Hadde det ikke vært for deg, så hadde vi aldri vært her.
Stå stille.
Troverdig forestilling?
[Hans] Bli med meg. Nå.
Vi tre kan ta ham.
[Leo hvisker] Lars?
Kom igjen, ikke vær vanskelig.
[hvisker] Nei.
Det er bare overlevelse.
[roper] Løp!
[Jacob] Finn Alice!
[hul lyd]
[røsker i døra]
[klirrer i nøkler]
[puster stille]
[Rakel] Hans!
Hans, kom ned i ballsalen. Neste forestilling starter snart.
[dør lukkes]
[hvisker] Alice.
[Mathias] La oss ønske alle de nye velkommen.
[alle] Velkommen.
[Mathias] Det er mulig at dere kjenner noen blant publikum.
Det er uheldig.
Men så lenge de har på disse, så vet vi ikke hvem som er hvem.
Det gjør det lettere.
Det viktige er at vi sprer publikum.
De er flere enn oss.
Det er hver og en sitt ansvar
å skape en karakter så god, at noen vil følge etter deg.
Forstått?
Hvis de skjønner hva som foregår for tidlig, så kan de overmanne oss.
Og vær så snill, ikke vær overmodig.
Hvis du føler du ikke takler det…
…så leder vi dem til noen med mer erfaring.
Fint.
Vi tar det en gang til fra start…
…før neste publikum kommer.
Ja…
…Rakel.
-Litt mer såret denne gangen. -[Rakel] Jeg spiller jo såret.
Hva vil du ha, egentlig?
-Du vet hva jeg vil ha. -[Rakel] Du vil ha tilbake kona di.
Jeg kan aldri bli din kone, Mathias.
Hva sa du?
Jeg gjør så godt jeg kan.
Føler du at jeg tar deg for gitt?
Ja.
Beklager. Det er ikke meningen.
Å bli tatt for gitt gjør vondt.
Unnskyld.
Takk.
[Mathias] Du og jeg må holde sammen.
Vi må være takknemlige.
For hvis du glemmer hva jeg en gang gjorde for deg…
…hvis du glemmer hvor du var…
…da jeg åpnet armene mine og tok deg inn i varmen…
…hvis du glemmer…
…hva jeg…
[roper] …har gjort for deg…
…så blir det fristende å sende deg ut i kulden igjen,
dit du kom fra.
[hvisker] -Unnskyld. [hvisker] -Ja.
[Rakel] Vær så snill.
Unnskyld, Mathias.
Hva sier vi her?
Jeg er den du vil at jeg skal være.
Fint.
[dør åpnes]
Hvem flyttet knappen? Jeg falt ned i tunnelen.
Jeg mistet en øredobb.
[puster tungt]
[Mathias] Om ingen andre har noe å si, kan vi slippe inn publikum.
Sett i gang!
[lyd fra galleriet]
[hvisker] Alice?
[Alice] Mamma?
Mamma?
[roper] Mamma!
Mamma?
[Alice roper høyere og høyrere]
[ropene stopper]
Jeg skal hente øredobben min.
[mann] Tunnelen er forbudt for skuespillere. Mathias sin ordre.
[Kathrine] Hva mener du? Hva gjør dere der nede?
[mannen] Mathias' ordre.
[dør lukkes]
[Arnold] Velkommen, velkommen!
Takk, takk, takk.
Velkommen til en fantastisk forestilling!
Kom så, velkommen!
[dyster cellomusikk]
[skrik]
[hoster]
[knirkelyder]
[luke åpnes]
[tunge steg]
[skrik]
[gnistring]
[hvisker] Alice?
[luke åpnes]
[Kathrine] Hvis noen ikke faller ned, bare dytter du litt,
så tar folkene i tunnelen seg av resten.
[et skrik]
Lars?
[Leo skriker]
[stønner]
Bli med oss.
Ingen har klart seg så lenge her inne som deg før.
Og du er visst en dyktig skuespiller også.
[Leo] Skuespillerne…
Vet de, at de spiser dem?
Hva hadde du gjort for å beholde familien din i live?
La meg gå.
[Mathias] Hvor har du tenkt å gå?
Hjem.
For å dø av sult?
For å være med familien min.
Familien din er her nå.
Bli med oss.
Aldri.
[Mathias] Hold dette mellom oss, Lars. Familien din skal få et finere rom.
[Leo] Nei.
Nei.
Beklager. Jeg ville ikke ta henne fra deg.
[Leo] Herregud.
[roper] Hvor er hun?
[roper] Hvor er datteren min?
[skriker] Dere er mordere!
[Mathias] Nei.
Vi er de som overlever, Leo.
Ikke kall meg Leo.
Det er sant, det.
Bare Jacob som gjør det.
Han forstod.
Kjør på, Lars.
[fottrinn i trappen]
Jacob?
[Leo trygler] Jacob! Jacob, hjelp meg ned.
-[hvisker] Jeg vil prate med henne. -Jacob.
Jacob.
[hvisker] De har rett.
Det er ingenting for oss utenfor hotellet.
Vi sulter ihjel, som alle andre.
Nei, Jacob, det vet du ikke.
Dette er den eneste måten jeg kan hjelpe oss på.
Vi kan høre til her, Leo.
Vi kan finne en slags mening med livet. Ser du ikke det?
Vi kan bli en familie igjen.
Dette kan være familien vår.
[snufser] Nei, Jacob. Det mener du ikke.
Vi finner en løsning, vi to. Vi gjør alltid det.
Hvordan da?
Se hva de har gjort med Alice.
Se hva de har gjort.
Vi må bli på hotellet, Leo.
Aldri.
Jacob, Jacob…
[Lars] Du trenger ikke å se dette, Jacob.
-Kan jeg? -Jacob, hva er det du gjør?
Jeg må vise dem at de kan stole på meg.
Unnskyld for at vi kom hit. Unnskyld.
Se på meg. Det er jo meg, det er jo meg.
Det er meg, det er meg, det er meg.
Det er meg! Jacob, det er meg.
[hulker] Hva er det som skjer?
Jacob, nei.
Nei!
[Leo roper] Jacob, bak deg!
[Jacob skriker av smerte]
Jacob?
[smerteskrik]
[kjettingen knirker]
[Jacob hoster]
[Leo] Unnskyld.
Hvorfor måtte det være vår Alice?
Det går bra.
Jacob?
[Leo gråter]
Jacob?
Jacob.
[Leo hvisker] Alice?
[dramatisk musikk]
[tordendrønn]
[Mathias] Hva er et menneske?
I disse tider…
[Arnold] Fantastisk!
[Mathias] …når sult og elendighet styrer våre liv,
hva skiller oss fra dyrene?
Kjærlighet,
savn,
håp,
lengsel?
Én ting er sikkert.
Overlevelse er ikke nok.
Vi mennesker trenger å føle.
Så derfor,
velkommen…
…til teateret.
Mine damer og herrer,
velkommen til teateret.
[Jens] Sofie!
[Mathias] I kveld vil dere få kjenne på mennesket i dere selv.
[ler]
I kveld skal dere få kjenne på mennesket i dere selv.
Dere vil få utdelt masker.
Dere vil nå få utdelt masker.
De er skillet mellom dere og…
…skillet mellom dere og skuespillerne.
Dere vil undre om dette er ekte eller ikke.
Og jeg kan forsikre dere, alt er en del av teateret.
Alt.
[dramatisk musikk]
[krangel]
[skrik]
[maleridøren åpnes]
[Leo] Hjelp! Hjelp!
[Hans] Nei!
[latter i det fjerne]
[ler rått]
Hvor er hun?
Velkommen. Godt å se deg sammen med oss, endelig.
-Hvor er mannen din? -Blodet på kjolen er ikke ekte.
-Hvor er Lars? -Gi meg Alice! Ellers så avslører jeg deg.
-Sett deg ned… -Vi er mange flere enn dere.
[roper] Hvor er hun?
Dette er ikke skuespill.
De bruker stykket til å dele oss i grupper, så det er lettere å drepe oss.
Og han er ingen regissør,
hotelldirektør, eller hva annet dere blir fortalt.
Han er en morder.
Han har tatt familien min,
akkurat som han vil ta deres.
Dere blir ikke bare drept.
Når dere er døde, så vil alle sammen…
…bli spist.
[hånler]
[spredt latter]
Nei, det er sant.
Det er sant! Det er ikke noen forestilling, dette er ekte!
Han har tatt datteren min!
[et smell]
Jeg gav deg et valg, Leo.
Hvis du hadde skjønt at det ikke er en skam å overleve, hadde du hatt en familie.
Men det har du ikke.
Velkommen til min…
…teaterforestilling.
Forsvinn,
skumle monstere, forsvinn.
Hva gjør du?
Forsvinn!
Du skremmer ikke meg.
Jeg er Leonora,
mammaen til Alice,
og ingen kommer nær henne.
[orgelmusikk]
Nei, nei, nei…
Stopp, stopp.
Stans henne!
[orgelmusikken fortsetter, mer rytmisk]
[paniske skrik]
[Mathias] Nei!
Det er ingenting!
Det er ingenting der ute.
-[på svensk] Herregud… -Du sa vi solgte tingene deres.
Jeg prøvde å holde oss i live.
[på svensk] Ved å spise folk?
Uten meg hadde vi alle vært døde. Det er ingenting der ute.
Jeg ville heller dødd.
[Leo] Det er over.
Du er ferdig.
Nå vet du hvordan det er å miste en familie.
Det gjør vondt, ikke sant?
Hvor er hun?
Jeg fikk henne til slutt.
[Rakel skriker]
[stønner av smerte]
[hoster]
Hva har du gjort med henne?
Hun lignet sånn på datteren min.
Øynene… Øynene og…
…samme smil som datteren min.
Det var så nære.
Det var jo ikke på ekte.
[hoster]
[Mathias] Nå er du også alene.
[Mathias] Jeg har holdt dere i live!
[roper] Dere burde takke meg!
[dør smeller]
[gråter]
[Alice] Mamma?
Nei.
Mamma?
[dypt sukk]
[Leo] Nei.
[hulker] Nei, vær så snill.
-Vær så snill, la meg være. -Mamma?
Mamma?
[Alice nynner en vuggesang]
Alice?
[stillferdig pianomusikk]
Hvor har du vært?
[Alice] Han spurte om jeg ville være med i skuespillet deres.
Jeg trodde at du var borte.
-Jeg er her. -Jeg ser det.
Jeg ser det.
Mamma.
Alice.
Få se på deg.
Hvor er pappa?
Det er bare oss to nå, Alice.
[dramatisk, rolig orkestermusikk]
[vinden uler]
[de puster tungt]
[tordendrønn]
[skrik i det fjerne]
Tekst: Morten Fiskvik