Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Počkejte!
NETFLIX UVÁDÍ
Alice?
Alice, počkej!
Alice.
Musíme se držet u sebe.
JADERNÁ KATASTROFA
NEHODA, NEBO VÁLKA?
JADERNÝ KONFLIKT
BLÍŽÍ SE SVĚTOVÁ VÁLKA?
Alice?
Alice!
Ahoj.
Zase jsem je slyšela.
Uděláš zase tamto?
Odejděte, děsivé stvůry.
Běžte pryč. Nemáte tu co pohledávat.
Jen si je představuješ.
Nejsou opravdoví.
Můžu to nějak vypnout?
Ne.
Představivost je cenný dar.
Nevypínej ji.
Raději se nauč, jak ji používat.
Na jevišti se bez představivosti neobejdu.
Neděsí tě to?
Jo,
ale strachu je někdy potřeba čelit.
Potom se už nebudeš bát tolik.
Jé.
Kdopak to je?
Asi ho ztratila ta holčička od sousedů, když odjeli.
- Mami. - To nic.
- Neboj se. - Pošleš je prosím pryč?
Jsem tady, jsi v bezpečí.
- Pojď ke mně. - Pusť nás dovnitř!
Musíme něco udělat.
Takhle to dál nejde.
Musíme to vydržet.
Víc s tím nenaděláme.
Pořád se jen snažíme vydržet.
Nic jiného nezbývá, Leo.
Máme jeden druhého.
A máme Alici.
Teď se vzdát nemůžeme.
Bude to dobré.
Jak to můžeš vědět?
Protože musí.
NÁRODNÍ DIVADLO UVÁDÍ: MACBETH
Pojďte!
Zapomeňte na své strasti díky úžasnému vystoupení Mathiase Vinterberga.
V ceně je i jídlo!
Pojďte!
Zůstaňte tu.
Slyšte!
- Leo… - Hned jsem zpátky.
Ano! Pojďte!
Pojďte všichni!
Zapomeňte na své strasti díky úžasnému vystoupení Mathiase Vinterberga.
Dnes budou dvě vystoupení.
Pouze dnes!
V ceně je i jídlo.
Je ho tu dost pro všechny!
Vážně bude představení?
Řekl bych, že nikdo nepohrdneme menším rozptýlením
v téhle hrůzné době. Nemyslíte?
Jak to, že máte jídlo?
Mathias je štědrý.
Chce pomáhat.
Moc už těch představení nemáme, ale snaží se.
Kolik lístků byste ráda?
Kolik stojí?
Kolik máte?
Jak můžou probůh hrát divadlo?
A co teprve to jídlo.
- Něco na tom nesedí. - Já vím, ale co když je to dobře?
Musíme věřit, že se všechno napraví, Jacobe.
- A co Alice? - Té bude hůř, když neuděláme nic.
Představ si vzít ji do divadla.
Jen se tu rozhlédni.
Co můžeme ztratit?
Pamatuješ, jak jsme pořád jen snili?
Úplně jsme se ztratili.
Dokonce jsme zapomněli na večeři.
Představ si, jaké je zapomenout na večeři.
Co když bychom Alici dokázali rozesmát?
Aspoň jednou.
MATHIAS VINTERBERG UVÁDÍ HOTEL
Dobrý večer! Vítejte!
Děkuji! Díky.
Vítejte na úžasném představení.
Děkuju.
Úžasné představení Mathiase Vinterberga.
Díky. Děkuju vám.
Děkuju.
Děti tam nesmí.
Jde s námi.
Ta hra není pro děti.
To nic, Arnolde.
V pořádku.
Je pravda, že dnešní děti…
zažívají větší hrůzy než ty, co čekají tady.
Ano.
Jak se jmenuješ?
Alice.
Máš ráda dobrodružství?
Já taky.
Můžu ti ukázat svou říši divů, Alice?
Ano.
Vítejte.
- Díky. - Pojďte dál.
Běžte.
Tak jdeme. Vítejte!
Bude to vystoupení, jaké jste ještě neviděli!
Člověku se tomu těžko věří.
Vy jste tu už byli?
Ne.
A vy?
Ne.
Já jsem Leonora.
- Tohle je Alice. - Ahoj.
A můj manžel Jacob.
- Ahoj. - Ahoj.
Já jsem Lars. Tohle jsou Kathrine a Susanne.
- Ahoj. - Ahoj.
Jak jste sem dostali Susanne?
Jak to myslíš?
Pro ni taky udělali výjimku?
Co z nás dělá lidi…
v dnešní době?
Čím se lišíme od zvířat?
Láskou…
ztrátou, nadějí, utrpením.
Očekáváním?
Jedno je jisté.
Přežít nestačí.
Potřebujeme cítit.
Tak tedy…
dámy a pánové…
vítejte v divadle.
Tohle představení se neodehrává na jevišti.
Není tu hlediště, řady sedadel…
ani přestávka.
Naším jevištěm je celý hotel.
Neváhejte se za těmito dveřmi pustit za čímkoli, co vás zaujme.
A na závěr…
dámy a pánové…
bych vám rád připomněl, že vše, co se tu dnes stane, je hrané.
Vše je součást představení.
Vše.
Rozdáme vám masky.
Nesundávejte si je.
Ničím jiným se od herců neodlišíte.
Vidíte masku, je to divák.
Vidíte tvář,
tak je to herec.
Přátelé…
zapomeňte na vnější svět.
Nabízím vám dnes zkušenost, která nemá obdoby.
Už to začíná.
Ty už jsi zpátky?
- Hleď si svého. - Rakel, tak už se s Mathiasem usmiřte.
- Jak to sakra myslíš? - Tvoje dcera má narozeniny, pamatuješ?
Ty máš co říkat, celý den chlastáš, ožíráš se…
Sklapni! On tě nerozesměje? O to jde? Není dost vtipný?
- Ne… - Nebaví tě?
Problém je v tom, že…
Všechno dobré?
Problém je, že kvůli němu pořád brečím.
- Davide, zlato, díky za zájem. - No jo.
- Jsi moc milý. - No jo.
Úžasný výkon.
- Davide, nechoď. - Jdu si jen pro pití, sakra.
Můžu?
Za kým chceš jít, Alice?
Alice?
Co za Rakel?
Jdeme za Rakel.
Tak jdeme.
Sofie!
Jensi?
Sofie?
Myslel jsem, že tě už neuvidím. Pojď sem.
Tak jdeme dál.
Co?
Můžeme si vzít?
- Shakespeare to úplně není. - Nech toho.
Jejda.
Tak pojď, Alice.
Ne.
Nevím.
Co mu je?
Pojď, najdeme Rakel.
Budeš s tím muset něco dělat, jinak to nevyřešíme.
- Kašleš na naši rodinu. - Ty mě neposloucháš!
Spí.
- Mami? - Není to skutečné.
Tys sfoukl ty svíčky?
Mám ti od ní popřát dobrou noc.
Kdybys mě tak chápal stejně jako postavy ve svých hrách.
Mathiasi.
- Nedáme tomu ještě šanci? - Proč ses vrátila tentokrát?
OD RAKEL
Abych ti připomněla, jaké to mezi námi bylo.
Tak já ti připomenu, že to…
je mrtvé.
Mami, proč pláče?
To zjistíme, když se budeme dívat dál.
- Můžu do svého pokoje? - Který to je?
405.
Ten je snad připravený.
- Myslíš, že se jí to líbí? - Jo, je po mámě.
Schválně, kam jde.
Běžte.
Kde je Rakel?
Co to bylo?
To nevím. Byla to herečka?
- Nevím. - Co?
Mami?
Je to představení.
Jen hrají, ničeho se neboj.
Je ti dobře?
Chceš jít domů?
Tak
jaké bylo to číslo Rakelina pokoje?
Nebylo to 405?
Přesně tak. Zajdeme tam?
Tak pojď.
Co to je?
Kde jsou všichni?
Asi různě chodí za těmi herci,
stejně jako my.
Rakelin pokoj je kousek. Pojďme tam.
Haló?
Alice?
Rakel?
Jsme na špatném patře!
- Alice! - 525…
- Nemůžeš utíkat, to jsme si říkali. - 526…
Co to je?
Alice?
Alice!
Alice, počkej!
Rakel šla asi jinam.
- Přestaň s tím. - S čím mám přestat?
- Neutíkej. - Ale…
já jen šla za Rakel, jak jsi mi řekl.
- Já vím, co jsem ti řekl, ale… - Běž najít Rakelin pokoj, Alice.
Co to děláš?
Nemusíme ji děsit jen proto, že máme sami strach.
Nech ji chovat se na deset.
Kam by šla?
533…
Podívej na nás. Bývali jsme víc v pohodě.
534, 535…
Všechno bude v pořádku.
Alice, co abychom…?
Alice?
Alice!
Teď tu byla a počítala: „534, 535, 53…“
Šest.
- Alice, já tě slyším. Pojď ven. - To není sranda.
Alice, vylez!
Jacobe!
Alice?
Jsi tady?
Alice!
Alice, kde jsi?
Kde jsi?
Já to věděl.
- Já to kurva věděl. - Jacobe.
- Ne. - Já ti říkal, že je to nějaké divné.
Alice!
Larsi?
Susanne?
Kathrine?
Nemůžu je najít, hledala jsem všude. Byli se mnou a najednou…
- Pryč. - Hledáme Alici.
- Co se to děje? - Já nevím.
- Někde tu být musí. - Hledala jsem všude.
Rakelin pokoj.
Alice ho hledala.
Možná kolem nás proklouzla.
Ten je dole.
Alice, jsi tady?
- Larsi! Susanne! - Alice?
Podívám se do ložnice.
Kde je?
No tak.
To snad není pravda.
Co se stalo?
Ono to mrklo.
Mrklo to na mě.
Je to jen obraz.
Co to je?
Ta je Kathrinina.
Neviděl jste malou holčičku? Nemůžeme najít dceru.
Nevíte, kde jsou všichni?
Jste herci, nebo diváci?
Co?
Ukažte mi masky.
Ty jsme zahodili.
Alice?
Ne.
- Haló? - Já to nezvládnu.
- Vy tu pracujete? - Já už nemůžu dál.
Neviděl jste malou holčičku? Hledáme dceru.
Zajali mě. Udělali ze mě něco, čím bych si nikdy nemyslel, že se stanu.
- Cože? - Pomůžete nám?
- My hledáme dceru. - Já už dál nemůžu.
- Co už nemůžete dál? - Zajali mě.
Jacobe…
- Nech ho být. - O čem to mluvíte?
Vás zajmou taky.
- Počkejte… - Nikomu nevěřte!
Ne!
Leo!
Leo.
- Proč to udělal? - Nesmíme na to myslet.
Soustřeď se na Alici.
- Ale proč? Proč to udělal? - Musíme se soustředit na Alici.
Ano?
Vy jste noví?
Máme setkání v sále.
Hansi, to už stačí.
Můžeš přestat hrát.
Už tak máme zpoždění.
Alice?
Prosím…
Prosím řekněte, že jste viděli Kathrine nebo Susanne. Prosím.
- Prosím… - Larsi?
Co tady děláš? Co se to tu děje?
- Já nevím. - To jsou kostýmy?
Leo?
Dej mi toho králíka.
Co to je?
- Je to sladké. - Co?
Není pravá.
Je umělá.
Cože?
Třeba to je všechno součást vystoupení.
- Tak proč Alice zmizela? - A Kathrine?
Rakel mluvila o sálu.
- Musíme ho najít. - Pojďte.
Musíte mi věřit, jinak nepřežijeme.
Nemusíte vědět všechno.
Tak je to bezpečnější.
Musíme držet při sobě.
Musíme…
držet při sobě jako rodina.
Jako rodina.
Na nic nezapomeňte.
Držíme při sobě jako rodina.
Dokud si vzájemně důvěřujeme…
nezničí nás to.
Jak zjistíme, jestli je to vážně divadlo?
Budeme je sledovat.
Víte, odkud pocházíte.
Pojď, Leo. Tady není.
Víte, co máme tady.
Pokud nebudeme držet při sobě…
zničí nás to.
Mami?
Tou zdí teď někdo prošel.
Co?
- Jak prošel? - Jo.
Já ji taky chci najít.
Nežertuju. Někdo prošel přímo tím obrazem.
No tak. Pojď, jdeme.
Alice?
Oni něco pálí?
Ne. Co to pálí?
Co to pálí?
Oblečení.
Pálí oblečení?
Je to jen oblečení.
Leo.
Do prdele.
Jacobe.
- Jacobe, uklidni se. - Co to je? Co jí udělali?
Já nevím.
Musíme zjistit, co se stalo ostatním, a potom najdeme Alici.
Ostatním?
Jsou tamhle.
Ne.
Prober se! Rozhlédni se!
Žiješ v nějaké podělané pohádce!
- Ty ještě věříš, že bude všechno dobrý? - Jo!
Jak tomu můžeš věřit?
Protože musím!
Musím tomu věřit!
Nebýt tebe, vůbec bychom tu nebyli.
Ani hnout.
Přesvědčivé, co?
Pojď se mnou. Hned.
Zajmeme ho.
Larsi?
No tak, nevzpouzej se.
Ne.
Tady jde o přežití.
Běž!
Najdi Alici!
DCERA SLAVNÉHO REŽISÉRA UPÁLENA
HOTEL, KDE K VRAŽDĚ DCERY DOŠLO, NĚKDO KOUPIL
Hansi!
Hansi, pojď do sálu! Za chvíli začíná další představení!
OD RAKEL
Alice.
Přivítejme nové členy.
Vítejte.
Je možné, že budete některé diváky znát.
Vím, že je to nepříjemné.
Budou ale mít masky, tak je nepoznáte.
Díky nim je to snazší.
Základ je diváky rozptýlit.
Je jich víc než nás.
Na každém z vás je,
abyste ztvárnili tak zajímavou postavu, že vás někdo bude sledovat.
Je to jasné?
Když jim to dojde moc rychle, mohli by nás dostat.
A prosím, nehrajte si na hrdiny.
Když už nebudete stačit…
…předáme je někomu zkušenějšímu.
Správně.
Takže ještě jednou…
než dorazí další diváci.
Jo. Takže…
Rakel.
- Tentokrát emotivněji. - Já byla emotivní.
Co po mně chceš?
Ty víš co.
Chceš zpátky svou ženu.
To já nikdy nebudu, Mathiasi.
Prosím?
Dělám, co můžu.
Máš pocit, že si tě nevážím?
Jo.
Promiň, to jsem nechtěl.
Chápu, že ti to ubližuje.
Omlouvám se.
Díky.
My dva musíme držet při sobě.
Měli bychom být vděční.
Protože pokud zapomeneš, co jsem pro tebe udělal…
pokud zapomeneš, kde jsi byla,
když jsem ti nabídl náruč a přijal tě,
pokud zapomeneš…
co pro tebe dělám…
mohl bych pocítit pokušení poslat tě zpátky do zimy,
ze které jsi přišla.
- Odpusť mi to. - Jo.
Prosím.
Odpusť mi, Mathiasi.
Řekni to.
Budu, kýmkoli budeš chtít.
Dobře.
Kdo to zmáčkl? Spadla jsem do tunelu.
Ztratila jsem náušnici.
Pokud nemáte nic dalšího, začneme.
Akce!
Alice?
Mami?
Mami!
Mami?
Jdu si pro náušnici.
Herci do tunelu nesmí. Nařídil to Mathias.
Proč? Co tady dole děláte?
Nařídil to Mathias.
Vítejte!
Děkuji.
Vítejte na úžasném představení.
Pojďte dál! Vítejte!
Alice?
Když někdo nespadne, trochu do něj strč
a o zbytek se postarají naši lidé v tunelu.
Larsi?
Přidej se k nám.
Co?
Tak dlouho jako ty tu nikdo nepřežil.
A jsi prý i skvělá herečka.
Vaši herci…
Oni vědí, že je jedí?
Co bys udělala pro záchranu vlastní rodiny?
Nechte mě jít.
Kam bys šla?
Domů.
Umřít hlady?
Být se svou rodinou.
Tvoje rodina je tady.
Přidej se k nám.
Nikdy.
O tomhle ani slovo, Larsi.
Zařídím tvé rodině lepší pokoj.
Ne.
Promiň, Leo. Nechtěl jsem ti ji vzít.
Ne.
Kde je?
Kde je moje dcera?
Jste vrazi!
Ne.
My jsme přeživší, Leo.
Neříkej mi Leo.
Máš pravdu.
Tak ti říká jen Jacob.
Co?
On to pochopil.
Do toho, Larsi.
Jacobe?
Jacobe! Jacobe, pomoz mi.
- Zkusím ji přesvědčit. - Jacobe.
Jacobe.
Mají pravdu.
Mimo hotel nás nic nečeká.
Umřeme hlady jako všichni ostatní.
Ne, Jacobe, to nemůžeš vědět.
Jinak nás zachránit nedokážu.
Můžeme se k nim přidat, Leo.
Můžeme najít nějaký smysl života. Copak to nechápeš?
Může z nás být zase rodina.
Tohle může být naše rodina.
Jacobe, ne. To nemůžeš myslet vážně.
Nějakou cestu najdeme, ty a já. Jako vždycky.
Jak?
Podívej, co udělali Alici.
Podívej, co udělali.
Musíme tu zůstat, Leo.
Nikdy.
Jacobe…
Na tohle se dívat nemusíš, Jacobe.
- Můžu? - Jacobe, co to děláš? Co?
- Musím si vysloužit důvěru. - Promiň.
Odpusť mi, neměli jsme sem chodit.
Podívej se na mě. Jsem to já.
Jsem to já.
Jsem to já! Jacobe, jsem to já.
Co se to děje?
Jacobe, ne.
Ne!
Jacobe, za tebou!
Jacobe?
Promiň.
Proč zrovna naše Alice?
To nic.
Jacobe?
Jacobe.
Alice?
Co z nás dělá lidi…
v dnešní době…
Úžasné!
…kdy nám životy řídí hlad a bída?
Čím se lišíme od zvířat?
Láskou,
ztrátou,
nadějí,
touhou?
Jedno je jisté.
Přežít nestačí.
Potřebujeme cítit.
Tak tedy
vítejte…
v divadle.
Dámy a pánové,
vítejte v divadle.
Sofie!
Dnes večer ozkoušíte vlastní lidskost.
Rozdáme vám masky.
Nyní vám rozdáme masky.
Jen díky nim se rozeznáte…
…od našich herců.
Budete si říkat, co je skutečné.
Ujišťuji vás, že je to všechno jen představení.
Všechno.
Pomoc!
Ne!
Kde je?
Vítám tě. Je milé, že ses k nám konečně připojila.
- Kde máš manžela? - Krev na těch šatech je falešná.
- Kde je Lars? - Dejte mi Alici! Nebo vás udám.
- Posaď se, prosím… - Je nás mnohem víc.
Kde je?
Tohle není divadlo.
Chtějí nás jen rozptýlit, aby nás mohli snáz zabít.
A on není režisér
ani ředitel hotelu nebo co vám to napovídal.
Je to vrah.
Sebral mi rodinu
a vám udělá totéž.
Nejen že vás zabijí,
ale po smrti vás všechny…
snědí.
Ne, je to pravda.
Pravda! Není to divadlo, ale skutečnost!
Ukradl mi dceru!
Mohla sis vybrat, Leo.
Kdybys dokázala pochopit, že přežít není hanba, měla bys rodinu.
Ale ty to nechápeš.
Vítej v mém…
divadle.
Odejděte,
děsivé stvůry, běžte pryč.
Co to děláš?
Odejděte!
Nebojím se vás.
Jsem Leonora,
matka Alice,
a nikomu nedovolím se k ní přiblížit.
Ne…
Zastavte je.
Běžte pro ni!
Ne!
Tam nic není!
Venku vás nic nečeká!
Bože můj,
tvrdil jsi, že prodáváme jejich majetek!
- Dělal jsem, co bylo nutné pro přežití. - Jíst lidi?
Nebýt mě, byli byste všichni mrtví. Venku nic není!
To bych radši umřela.
Je po všem.
Skončil jsi.
Teď aspoň víš, jaké to je přijít o rodinu.
Bolí to, co?
Kde je?
Nakonec jsem ji dostal.
Co jsi jí udělal?
Připomínala mi dceru.
Ty… oči.
Usmívala se úplně stejně.
Nadpřirozeně.
Ale nebylo to skutečné.
Teď jsi taky sama.
Dával jsem vám život!
Měli byste mi děkovat!
Mami?
Ne.
Mami?
Ne.
Prosím, ne.
- Prosím, nech mě. - Mami?
Mami?
Alice?
Kde jsi byla?
Ptali se, jestli chci hrát s nimi.
Myslela jsem, že jsem o tebe přišla.
- Jsem tady. - Ano, jsi.
Ano, jsi.
Mami.
Alice.
Ukaž se mi.
Kde je táta?
Odteď už budeme jen spolu, Alice.
Překlad titulků: Anna Petráková