Downloaded from YTS.MX
‎UN PROGRAM SPECIAL ORIGINAL NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Și încă o dată spre înapoi.
‎Și relaxează-te.
‎E perfect aici.
‎Da, și avem un singur exercițiu de făcut.
‎Salut, Radio City!
‎Mulțumesc mult că ați venit!
‎Dacă știți piesa, cântați liniștiți!
‎Bună, New York City! Ce mai faceți?
‎Mă simt copleșit pentru că aici ‎e Radio City Music Hall.
‎Da, înțeleg că ați auzit și voi.
‎Și e foarte aiurea.
‎De obicei, când urc
‎pe o scenă,
‎de când aveam șase sau șapte ani, ‎mă deghizez cumva.
‎Poate ca un magician foarte tocilar sau...
‎Da.
‎Sau ca un misionar mormon foarte ciudat
‎sau... poate ca un copil cu mâna ruptă.
‎Vai de mine!
‎Mă bucur că mi-ați apreciat munca ‎din ‎Ricki and the Flash.
‎Dar...
‎anul ăsta e prima dată ‎când ies pe scenă ca mine însumi
‎și asta fiindcă ați decis ‎să petreceți seara cu mine.
‎Nu vă pot mulțumi destul ‎că-mi permiteți să fac asta.
‎E minunat.
‎Am crescut într-o familie foarte mare, ‎evreiască și muzicală.
‎Ne numeau în comunitate ‎„familia de cântăreți Von Platt”.
‎Mulți sunt aici în seara asta.
‎Fratele meu Henry, sora mea Hannah ‎și fratele meu Avery
‎și părinții mei.
‎Când m-am hotărât să recunosc, la 12 ani,
‎sau când mi-am dat seama că sunt gay, ‎nu am și afirmat,
‎n-a fost mare scofală. Nicio problemă. ‎Vă spun pe scurt.
‎Eram în clasa a opta ‎într-o excursie în Israel,
‎cum faci în clasa a opta
‎când ești evreu.
‎Un copil din clasă, în autobuz, ‎în timpul călătoriei
‎a zis cam așa ceva:
‎„Ce norocos e Ben, fiindcă e gay, ‎așa că stă cu toate fetele,
‎îl lasă în camerele lor de hotel ‎și nu le pasă. ”
‎N-a spus-o peiorativ. ‎Nu își bătea joc de mine, afirma adevărul.
‎Aveam prieteni doar fete ‎și mă lăsau să stau cu ele.
‎Dar însoțitoarea a auzit,
‎a crezut că e bătaie de joc, ‎și urma să le spună alor mei și mi-am zis:
‎„Hai să nu fie asta ‎prima discuție despre subiect.
‎Nu vreau vină vorba așa, ‎vreau să o iau înainte.”
‎Așa că m-am întors la hotel, în Tel Aviv, ‎mi-am sunat părinții,
‎nu știu ce oră era la ei, ‎dar era important.
‎Și le-am zis:
‎„Trebuie să vă spun ceva.”
‎La care mama: „E despre sexualitatea ta?”
‎Am zis: „Stai să termin ce am de zis.”
‎Mi-a zis: „Știm, mai toată copilăria ‎te-ai îmbrăcat ca Dorothy
‎din ‎Vrăjitorul din Oz.
‎Nimeni nu e surprins.”
‎„Super!” am zis.
‎A zis că are cărți pe noptieră
‎pe care vrea să le citească.
‎Asta mi s-a părut ciudat. ‎Apoi i-a dat telefonul tatălui meu,
‎care a zis: „Ești în siguranță?”
‎„Am 12 ani, nu știu zici!”
‎Și...
‎Asta a fost tot.
‎Și chiar îmi doresc ca pentru toată lumea, ‎pentru telespectatori, pentru cei de aici,
‎să fie la fel de nesemnificativ.
‎Pentru că nu trebuie să fie ‎un eveniment sau un anunț…
‎Mulțumesc.
‎Mulțumesc mult.
‎De acord. Mi-am imaginat că și voi, ‎cum suntem în New York.
‎Sunt gay aici, astă-seară?
‎Când aveam 18 ani,
‎aveam un iubit nedeclarat. ‎Vecinii gay știu că e o etapă obligatorie.
‎Cred că ne place provocarea.
‎Preluasem o parte ‎din rușinea și stânjeneala lui
‎și nu mi-a plăcut.
‎M-am gândit la situația aceea ‎după mulți ani,
‎când scriam albumul ăsta ‎și am scris următoarea piesă,
‎despre cum mi-aș fi dorit ‎să abordez relația și pe el,
‎și cum aș fi vorbit cu el,
‎dacă aș fi avut ‎toate cunoștințele și încrederea
‎pe care le am acum, ca semiadult, ‎și se numește „Bărbat sincer”.
‎Știați că va fi un scăunel.
‎Ascultați aici...
‎A adus un pic a Beyoncé...
‎Cum v-ați dat seama după ultima piesă, ‎îmi place să-mi simt sentimentele,
‎să procesez tristețea prin muzică. ‎E important și toți ar trebui s-o facem,
‎dar muzica ne ajută ‎și să ne simțim împliniți.
‎Se simte cineva împlinit ‎astă-seară la Radio City?
‎Super, și eu!
‎Deși suntem la Radio City.
‎Odată, am întâlnit un tip
‎care nu s-a purtat frumos, ‎nu m-a tratat cu respect,
‎așa că am scris melodia asta ‎și m-am simțit mult mai bine.
‎Ce spui?
‎Bine.
‎Oriunde s-ar afla,
‎sper că are o viață plictisitoare.
‎Glumeam. Sper c-o duce bine...
‎Iertarea.
‎Deci...
‎După cum vă dați seama după...
‎decorul de living-room cam extraterestru,
‎voiam să fie cât mai cald și primitor,
‎ca să vă simțiți bine, să vă distrați, ‎ca să ne putem cunoaște,
‎pentru că asta n-o pot face ‎când joc un rol.
‎Scuze, am luat aer cu apă.
‎Vreau să vă împărtășesc ‎câte ceva despre mine
‎ce poate altfel nu ați afla,
‎cât timp suntem aici,
‎ca atunci când plecați ‎să aveți o idee cam cum sunt.
‎Cred că pisicile sunt copiii diavolului.
‎Mulți cei cărora nu le plac pisicile.
‎Curajoși.
‎Nu le înțeleg. Strănut în prezența lor.
‎Ce altceva?
‎Odată, în clasa a opta,
‎am fost la magazinul Discovery Channel ‎din mall. Poate nu știți că aveau aici.
‎Mergeam des la fotoliile de masaj,
‎și era un fel de cazan de sticlă ‎de Halloween.
‎Am zis: „E ca ‎Wicked”, ‎așa că am făcut ca Elphaba
‎și l-am dărâmat, s-a spart ‎și m-au dat afară din mall.
‎Odată eram în tabăra de vară evreiască. ‎A fost cineva în vreuna?
‎Cărțile lui Harry Potter ‎apăreau de obicei vara, apăruse a șasea
‎și a mea nu sosea cu poșta, mamă și tată,
‎și toți ceilalți și le primeau.
‎Auzeam ce urma să se întâmple ‎și eram necăjit.
‎Așa că, în toiul nopții, ‎stăteam într-un pat suprapus
‎cu un copil numit tot Ben.
‎I-am furat exemplarul ‎și mi-am scris numele.
‎Și am scăpat nepedepsit.
‎Așa că, Ben Nu-știu-cum-evreiesc, ‎îmi pare foarte rău.
‎Ce altceva?
‎Odată, am fost în excursie ‎cu prietena mea, Molly,
‎și aveam bomboane gumate cu marijuana,
‎din acelea mici, pătrate...
‎Sunt ca un pătrat
‎și ciugulești dintr-un colț,
‎dar eu l-am băgat pe tot în gură.
‎Date fiind iudaismul și anxietatea mea, ‎situațiile astea mă depășesc.
‎Așa că n-a mers bine, am intrat în panică
‎și am întrebat-o: „Cât timp a trecut?”
‎A zis: „30 de secunde ‎de când m-ai mai întrebat.”
‎Și apoi... Ce-a mai fost?
‎Brusc am zis că vreau ‎să mănânc chiftele de pește.
‎Așa că a comandat în cameră și am zis:
‎„Nu pot interacționa ‎cu cel care le aduce.”
‎Așa că m-am ascuns în baie până au venit.
‎Apoi au venit,
‎și gura îmi era atât de uscată ‎din cauza bomboanei,
‎încât mi-a căzut din gură. ‎Nu eram în stare nici s-o înghit.
‎Oricum, suntem toți prieteni acum.
‎Ultima chestie, n-am înțeles niciodată ‎miza la sporturi.
‎Jucam fotbal când eram mic.
‎Părinții voiau să știu de toate, ‎mă încurajau cu ce era nou
‎și mă mituiau cu un McFlurry ‎ca să merg la antrenament.
‎Dar la majoritatea meciurilor ‎aruncam creta de la marcajul liniilor
‎în aer, parcă era praf de zâne.
‎Așa că... au fost niște semne.
‎Când sunt în sufrageria mea de acasă,
‎îmi place să cânt piesele altor artiști ‎și mi-ar plăcea s-o fac acum.
‎Între artiștii preferați,
‎o gayroină ‎queero ‎pentru mine, ‎termenul îmi aparține,
‎pe nume Brandi Carlile…
‎Da,
‎sunt de acord.
‎A scris un cântec superb
‎în care cred că toți se regăsesc,
‎numit „Gluma” ‎și mi-ar plăcea să vi-l cânt acum.
‎David, ne dai un acord, te rog?
‎Mulțumesc!
‎Mai era un alt cântec
‎despre o aventură fierbinte. Nu...
‎Nu e situația mea preferată.
‎Dar, oricum, în astfel de situații, ‎ca în orice relație cu probleme,
‎am urcat imediat pe șa,
‎am revenit la aplicații,
‎la Hinge…
‎E ciudat acum pe aplicații, ‎fiindcă sunt întrebat:
‎„Te dai drept faimos?” ‎„Nu, chiar îmi caut partener”, le zic.
‎Dar…
‎Se uită cineva la ‎Totul despre sex?
‎Bine. Dacă nu, reconsideră-ți alegerile.
‎Sunt o Charlotte, adică ‎dacă merg la o întâlnire bună,
‎la o primă întâlnire și merge bine,
‎aleg modele de veselă, nume de copii,
‎locuri de veci...
‎Mă dedic complet foarte repede.
‎I s-a mai spus „hărțuire”.
‎Sau „profund incomod”.
‎Eu prefer să-i spun ‎entuziasm foarte profund.
‎Da.
‎Cântați cu mine dacă o știți!
‎Superb.
‎A fost printre cele mai bune momente ‎din viața mea. Dar să continuăm.
‎Mulțumesc pentru asta. A fost minunat!
‎Salut celor de acolo! Salut!
‎Sunteți cei mai tari!
‎Câteva lucruri.
‎În primul rând, putem vorbi ‎despre cântăreții ăștia puțin?
‎N-o să înțeleg niciodată ‎de ce s-au coborât la nivelul meu.
‎În al doilea rând, e vorba ‎de transparență, de sinceritate...
‎Făceam pipi în timp ce cântau ei.
‎Ați văzut câtă apă beau. Nu se evaporă.
‎Mă simțeam nesincer ‎dacă nu vă spuneam asta.
‎În al treilea rând, ultima piesă ‎e specială pentru mine.
‎Ca unul care are mult de-a face ‎cu anxietatea,
‎ca mulți dintre noi, trăind în New York, ‎în mare parte evrei,
‎acest cântec
‎îmi alină anxietatea. Sper că și vouă.
‎Acum, mi-ar plăcea ‎să cânt un cântec mai nou.
‎Poate că unii știți despre ce vorbesc. ‎L-am scos vara asta
‎și mi-a adus multă bucurie
‎și mult dans.
‎Sper că și vouă! Se numește „Ploaie”.
‎Așa!
‎Mi-ați citit gândurile.
‎Mersi, sunteți drăguți.
‎Te iubim!
‎Și eu vă iubesc ‎și a fost bine sincronizat.
‎Vin mai aproape pentru următorul cântec,
‎lângă toți. Bună!
‎Bună, tuturor!
‎Bun hanorac!
‎Următoarea melodie e specială pentru mine
‎și are o mulțime de semnificații ‎care se întrepătrund.
‎Prima ar fi... ‎Îmi iubesc foarte mult tatăl.
‎Tata e cel mai tare. E un om minunat.
‎M-a învățat multe lucruri.
‎Și că să fii un om respectabil
‎e mai important decât ‎să fii artist respectabil,
‎și poți fi artist respectabil ‎doar dacă ești un om respectabil.
‎Iar eu...
‎încerc să mă port așa în viață,
‎iar el a reușit miraculos s-o facă ‎pe parcursul întregii lui vieți.
‎Voiam doar să scriu ‎despre cât de mult îl iubesc.
‎Și, din fericire, e aici ‎în seara asta și e minunat.
‎N-o să…
‎Oricum…
‎Asta e o idee.
‎Cealaltă idee, foarte diferită,
‎e să spui lucruri ‎înainte să fie prea târziu.
‎Să spunem acum, cât putem.
‎Nu știm ce se întâmplă.
‎E o lume nebună, ‎mai ales acum în această țară,
‎înarmată și foarte nebună.
‎Asta mă copleșește
‎și uneori uit să le spun ce simt pentru ei ‎celor din jur, fiind convins că ei știu.
‎Piesa aceasta a devenit irevocabil legată
‎de bunica mea Sue, ‎care a murit în primăvară,
‎și...
‎Era cea mai grozavă bunică, ‎tot ce ți-ai fi putut dori.
‎Cel mai minunat om, ‎scărpina pe spate extraordinar...
‎A făcut pipi pe ea jucând Twister.
‎Era cea mai minunată persoană ‎pe care v-ați putea-o închipui.
‎Firește, faptul că turneul acesta ‎a venit imediat după…
‎Știu că ar fi vrut să fie aici. ‎M-a încurajat să fac ce-mi place,
‎mereu mi-a amintit să mă bucur.
‎Știa că trăiesc foarte mult în mintea mea.
‎Mereu îmi spunea să mă bucur de ce fac, ‎pentru că asta e ideea.
‎Așa că mi-ar plăcea să-i dedic asta.
‎Haideți!
‎Hai, e rândul vostru!
‎Da! Haideți!
‎Îți place transpirația mea, Netflix?
‎A fost distractiv. Dacă nu știați, ‎e o melodie a marelui Elton John.
‎Bărbatul.
‎Super!
‎E atât de distractiv. ‎Aș lăsa-o mai moale, dar să continuăm.
‎Cântecul acesta este
‎între preferatele mele. ‎L-am văzut pe afiș adineauri.
‎Când l-am scris ‎eram la o răscruce într-o relație,
‎când partenerul meu mi-a spus:
‎„Trebuie să fiu singur,
‎ca să cresc și să devin cine voi fi, ‎și îmi trebuie spațiu pentru asta.”
‎Nu trebuia să zică „să cresc”.
‎În cazul nostru era perfect valabil.
‎Asta trebuia să facem, ‎eram buni amici și a fost un pas bun.
‎Dar cred că de multe ori ‎există o eschivare
‎frecventă în relații, ‎fie ele platonice sau romantice,
‎de genul: „Vreau să mă distanțez de cineva ‎ca să devin cine sunt.”
‎Dacă aveți relația potrivită,
‎ambii puteți crește, ‎puteți deveni voi înșivă,
‎să vă adaptați și să vă oferiți ‎spațiul necesar la nevoie.
‎Dacă sunteți în relația asta acum ‎sau sunteți cu acea persoană astă-seară,
‎e bine, mă bucur pentru voi, e minunat, ‎și cântecul ăsta e pentru voi.
‎Dacă sunteți ca mine ‎și încă n-ați găsit acea persoană,
‎cântecul ăsta e și pentru voi.
‎Puteți cânta dacă îl știți.
‎Mulțumesc.
‎Vă dau o veste tristă, ‎mai am un număr pentru voi.
‎Mi-ar plăcea să rămân.
‎A fost ca...
‎Nu dezbat, că-mi vine să plâng ‎și mai am de cântat o melodie, dar e...
‎Mă uit la toată lumea, ‎și mă gândesc ce se petrece acum,
‎și nu-mi vine să cred că e viața mea.
‎Mulțumesc mult că ați venit.
‎Mulțumesc.
‎Deci…
‎Te iubim!
‎Vai‎ ‎de mine, ai grijă la noduli!
‎Dar, îți mulțumesc mult.
‎Înainte să vă spun de ultima piesă, ‎le mai mulțumesc o dată celor de pe scenă.
‎E ceva incredibil de înfricoșător.
‎Ca acești oameni
‎să mă susțină muzical, ‎emoțional, fizic și în tot,
‎a fost un vis devenit realitate.
‎Nu vă pot răsplăti vreodată ‎pentru călătoria împreună,
‎că ați cântat cu mine. E uimitor.
‎Am început să lucrez din copilărie, ‎de pe la nouă ani,
‎și eram foarte grăbit să cresc.
‎Am avut mulți frați mai mari, foarte cool,
‎lucram mereu cu adulți
‎și mi-am dorit mereu să fiu mai în vârstă
‎foarte rapid.
‎Și am ajuns...
‎Vai, am zis „în vârstă”.
‎Și mi s-a împlinit dorința.
‎Am crescut repede, am început munca,
‎și de cum am terminat liceul ‎am locuit singur,
‎iar ultimii ani, privind în urmă, ‎am fost puțin frustrat.
‎Mi-ar fi plăcut să fiu mai mult timp
‎nesăbuit și mai copilăros,
‎să nu arăt așa de hotărât...
‎Apoi am devenit dublu frustrat,
‎pentru momentele din viață
‎când priveam înainte, înapoi ‎sau în altă parte, dar nu unde eram.
‎Și, cum am spus de mii de ori, ‎sunt anxios, trăiesc mult în mintea mea,
‎și mi-e foarte greu ‎să fiu prezent unde sunt.
‎Unul dintre cele mai bune moduri ‎de a face asta e atunci când cânt.
‎Mi-ați făcut un cadou deosebit ‎venind aici ca să vă cânt.
‎Și sper că măcar ‎în această oră și jumătate
‎ați putut uita de griji și necazuri ‎ca să fiți aici cu mine.
‎Sper că piesa asta, ‎„Mai în vârstă”, face la fel.
‎Înainte să plecăm, ‎aș vrea să mai cântăm în cor,
‎că nu vreau ‎să părăsesc clădirea și pe voi.
‎Dacă știți piesa, vă rog, cântați și voi.
‎Dacă nu, e în regulă.
‎Putem avea un ultim moment
‎împreună, aici, înainte să ne întoarcem ‎la necazuri și la viețile noastre.
‎Nu pot să vă descriu ‎cât de special și magic a fost.
‎Să cântăm!
‎Doamne!
‎Te iubesc, Ben.
‎Bine, doamnelor.
‎Da, așteptați…
‎Pleacă, a plecat, l-am pierdut, a plecat.
‎Bine, încă o piesă.
‎Bine.
‎Așadar...
‎și eu te iubesc, ‎dar, te rog, bea sirop de tuse.
‎Vă mulțumesc pentru dragostea voastră, ‎pentru ovații și toate lucrurile frumoase.
‎A fost demențial.
‎Ultima melodie pe care v-o vom cânta ‎e ultima de pe album,
‎și e primul cântec ‎pe care l-am scris fervent,
‎din perspectiva mea și singur.
‎Desigur, primul lucru despre care ‎m-am gândit să scriu au fost părinții mei.
‎Care, cum am spus, sunt aici.
‎N-o să-i indic, ‎dar precis se știe, sunt aici.
‎Sunt oameni incredibil de minunați
‎și pentru tot ce am,
‎lor trebuie să le mulțumesc.
‎M-au numit Baruch Shiron în ebraică.
‎Înseamnă „cântec binecuvântat”.
‎Bravo lor!
‎A mers bine.
‎Și cred că e foarte emblematic, ‎dăruirea acelui nume, tot ce mi-au dat,
‎sugerând, printre altele,
‎că muzica poate aduce oamenii împreună, ‎și te poate ajuta să înțelegi pe cineva
‎într-un mod în care nu te aștepți, ‎și să înțelegi perspectiva cuiva.
‎Am crescut mereu cu teatru muzical în casă
‎și cred că cel mai mare dar ‎pe care ni l-au oferit prin asta
‎e că atunci când un personaj cântă, ‎îl vezi în profunzime, îi vezi sufletul.
‎Nu știu cum aș fi, ‎dacă nu aș fi crescut știind asta,
‎și cu iubirea lor.
‎Deci piesa e inspirată de ei.
‎Mulțumesc din nou că m-ați primit. ‎A fost minunat.
‎Numele piesei: „Fuga.”
‎Subtitrarea: Bogdan DeLia