Downloaded from YTS.MX
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Official YIFY movies site: YTS.MX
RADIO CITY MUSIC HALL BEN PLATT MA ESTE TELT HÁZ
És még egyszer!
Lazíts!
Ez itt tökéletes.
Jó, most jöjjön egy gyakorlat!
Helló, Radio City!
Köszönjük, hogy eljöttetek!
Ha tudjátok a szöveget, énekeljétek velem!
Helló, New York, hogy s mint?
Elképesztő, hogy a Radio City Music Hallban vagyunk.
Igen, látom, ti is hallottátok.
Szédületes ez az egész.
Egészen hat- vagy hétéves korom óta
általában úgy lépek színpadra,
hogy álcázom magam valakinek.
Például egy igencsak furi bűvésznek.
Igen.
Vagy egy különös mormon misszionáriusnak,
vagy egy törött karú gyereknek.
Te jó ég!
Örülök, hogy tetszettem a Dübörög a szívben.
De idén léphetek fel először a színpadon
álcák nélkül,
mert érdekel benneteket a műsor.
Elmondhatatlanul hálás vagyok ezért.
Ez csodálatos.
Egy igen nagy, zsidó, muzikális családban nőttem fel.
Von Platt-kórusnak hívtak minket a környéken.
Többen is eljöttek.
Pár testvérem: Henry, Hannah és Avery,
valamint a szüleim.
Mikor 12 évesen eldöntöttem, hogy előbújok,
pontosabban rájöttem, hogy meleg vagyok,
nem volt valami nagy ügy.
Elmesélem.
Nyolcadikban elutaztam Izraelbe,
ahogy nyolcadikban szokás,
ha zsidó vagy.
És az egyik osztálytársam a buszon
megjegyzett valami ilyesmit:
„Ben tök szerencsés, mert meleg,
így lóghat a lányokkal,
simán beengedik a hotelszobájukba...”
Egyáltalán nem volt megalázó.
Nem bántott. Igaz volt.
Minden barátom lány volt, velük lógtam.
De a kísérő tanár is hallotta,
zaklatásnak ítélte, és szólt volna a szüleimnek. Én meg:
„Hadd ne így beszéljek erről velük először!
Nem így szeretném tudatni velük a dolgot.”
Visszamentem a tel-avivi hotelünkbe,
felhívtam őket.
Már nem is tudom, mennyi idő volt náluk.
Így szóltam:
„Elmondanék valamit.”
Mire anyu: „A szexualitásodról?”
Erre én: „Azért befejezném.”
Így fogadta:
„Kis korodban folyton Dorothynak öltöztél az Ózból.
Senkit sem lep meg.”
Erre én: „Príma!”
Mire ő: „Itt van mellettem egy rakás könyv, olvasnék.”
Elég furcsa volt.
Aztán átadta a telefont apámnak,
ő meg: „Biztonságban vagy?” „12 éves vagyok, ezt nem értem.”
És lényegében ennyi volt az egész.
Szeretném, ha a világon mindenkinek,
aki otthon vagy itt néz minket,
ilyen könnyen menne.
Mert nem kell nagy felhajtást csinálni belőle...
Köszönöm.
Nagyon köszönöm.
Sejtettem, hogy így reagáltok, hisz ez itt New York.
Amúgy van köztetek queer?
Tizennyolc évesen
egy rejtőzködővel jártam, ami afféle queer beavatási rítus.
Szeretjük a benne rejlő kihívást.
Átragadt rám a szégyenérzete, a feszélyezettsége,
és ez rossz volt.
Sok évvel később, amikor ezt az albumot írtam,
felidéztem a történteket. A következő dal
arról szól, hogy bántam volna az illetővel,
és hogy beszéltem volna vele,
ha lett volna annyi tudásom, önbizalmam,
mint most, fiatal felnőttként.
„Őszinte ember” a címe.
Naná, hogy van bárszék.
Figyeljetek...
Ez egy kicsit beyoncés volt...
Ahogy az előző dal is mutatja,
szeretem felidézni az érzéseimet,
a zene révén feldolgozni a szomorú dolgokat,
ami fontos, nektek is ajánlom,
de a zenének fel is kell vidítania.
Jó a kedvetek ma este a Radio Cityben?
Klassz, dettó!
Hisz itt vagyunk.
Egyszer jártam valakivel,
aki undokul, tiszteletlenül bánt velem.
Szóval megírtam ezt a dalt, és máris jobban lettem.
Bárhol is vagy,
remélem, az életed egy kínlódás.
Csak viccelek, légy jól! Megbocsátottam.
Szóval...
Ahogy ez a kis...
földönkívüli nappalit idéző szitu is jelzi,
barátságos, kellemes díszletre törekedtem,
hogy komfortosan érezzétek magatokat,
és megismerjük egymást,
mert ha színészkedem, ezt nem lehet.
Elnézést, büfi!
Szeretnék megosztani veletek pár dolgot magamról,
amit talán még nem tudtok,
ha már itt vagyunk, hogy úgy menjetek el, hogy többet tudtok rólam.
Szerintem a cicák az ördögtől valók.
Hűha!
Van itt pár macskagyűlölő.
Merészek vagytok.
Furák. Csak ülnek, és tüsszentenem kell tőlük.
Mi van még?
Egyszer nyolcadikban
Discovery Channel-boltban jártam,
akkor még volt ilyen a plázákban.
A masszázsszékekért jártunk oda, és volt ott egy halloweenes üvegkondér,
nekem meg kedvem támadt Elfabát játszani,
levertem, összetörtem, és kirúgtak a plázából.
Egy zsidó nyári táborban... Jártatok zsidó nyári táborban?
Nyaranta adták ki az új Harry Potter-könyveket,
kijött a hatodik,
de nekem nem hozta a postás, azaz anyuék,
bár mindenki más megkapta,
és meséltek róla,
én meg nagyon feldúlt voltam,
úgyhogy éjnek évadján
odaosontam egy Ben nevű fiú könyvéhez,
elloptam, és beleírtam a családnevem.
És megúsztam.
Szóval Ben valami zsidó családnévvel, nagyon sajnálom.
Mi is van még?
Egyszer kirándulni mentem a legjobb barátommal, Mollyval,
és füves gumicukrot ettünk,
olyan kis szögleteset,
ami négyzet alakú,
és egy sarokból kiindulva kell enni,
de én simán bekaptam az egészet.
Zsidó a vallásom, sokat szorongok, így nem kezelem jól az ilyesmit.
Szóval balul sült el, bepánikoltam,
Mollyt kérdezgettem: „Mennyi idő telt el?”
„Fél perc, mióta legutóbb kérdezted.”
Aztán... Mi is történt még?
Így szóltam nagy hirtelen: „Muszáj ráktortát ennem.”
Úgyhogy Molly rendelt a szobába,
én meg: „Én nem vehetem át.”
Szóval addig elbújtam a mosdóban.
Amikor megjött,
úgy kiszáradt a szám a gumicukor miatt,
hogy kiesett a számból, le se tudtam nyelni.
Mindegy, már mind barátok vagyunk.
Még valami: sosem értettem a sportokat.
Gyerekkoromban fociztam.
A szüleim biztattak a sokrétűségre, az új dolgokra,
és egy McFlurryvel vettek rá mindig az edzésre.
De a meccsek jó részében
a vonalhúzó krétát dobáltam a magasba,
mintha tündérpor lenne.
Szóval... sejteni lehetett.
Otthon, a saját nappalimban
szívesen éneklem mások dalait,
és most is ez lesz.
Az egyik kedvenc művészem, egyben queer hősöm Brandi Carlile...
Igen, egyetértek.
Írt egy csodálatos számot,
amivel mindenki azonosulni tud.
„A vicc” a címe, el is éneklem.
David, kérhetnénk egy akkordot?
Köszönjük!
Ez a dal is
egy forró viszonyról szólt. Nem, csak...
Nem ez a kedvenc helyzetem.
De amúgy, mint kapcsolati gondok esetén általában,
rögtön észhez tértem, illetve az appokhoz.
A randiappokhoz...
Furi most az appokon, megkérdik: „Kamuprofillal szívatsz?”
Mire én: „Csak társat keresek.”
De...
Nézitek a Szex és New Yorkot?
Jó, és ha nem, akkor fontoljátok meg!
Charlotte a típusom, ami azt jelenti, hogy ha randizom,
és jól alakul az első randi,
kiválasztom a porcelánmintákat, a gyerekneveket,
a sírhelyeket...
Nagyon gyorsan beleélem magam.
Mondták már rá, hogy „zaklatás”.
Vagy hogy „nagyon kellemetlen”.
Szerintem csak igen mély lelkesedés.
Igen.
Énekeljétek velem!
Bámulatos.
Ez volt életem egyik legszebb pillanata.
De haladjunk...
Köszönöm. Gyönyörű volt.
Sziasztok, fentiek! Helló!
Szuperek vagytok!
Oké, gyorsan pár dolog.
Először is, beszélhetnénk a többi énekesről?
Sosem fogom megérteni, miért tűrnek el.
Másodszor, fontos az átláthatóság, az őszinteség, akármi...
Közben csurrantottam egyet.
Sokat iszom, és nem illan el.
Gondoltam, úgy fair, ha elmondom.
Harmadszor, az előző dal különleges nekem. Mivel rengeteget szorongok,
mint biztos ti is sokan, zömmel zsidó New York-iak,
és a szám oldja a szorongásomat.
Remélem, a tiéteket is.
Most pedig egy kicsit újabb dalt szeretnék elénekelni.
Páran talán már tudják, melyiket.
Csak nyáron jelent meg, és sok örömet hozott az életembe.
És táncot. Ezt kívánom nektek is.
„Eső” a címe.
Ez az!
Ezt akartam kérni.
Köszi, édesek vagytok.
Szeretünk!
Én is titeket. Klassz időzítés.
A következő számhoz mindenkihez közelebb megyek egy kicsit.
Üdv mindenkinek!
Jó a pulcsid!
A következő dal igen különleges nekem,
és több jelentésszál van benne, amelyek összefutnak.
Az első, hogy nagyon szeretem az apámat.
Szuper apuka.
Csodálatos ember.
Sok mindenre megtanított, például,
hogy jó embernek lenni jóval előbbre való, mint jó művésznek,
és nem lehetsz jó művész,
ha nem vagy jó ember.
Én pedig...
Próbálom így élni az életem,
és neki valahogy varázslatosan sikerült így élni az övét.
Írni akartam arról, hogy mennyire szeretem.
Szerencsére itt van ma este.
Nagyon csodálatos ember.
Nem fogok...
Szóval...
Ez az egyik szál.
A másik, ami nagyon más,
arról szól, hogy van, amit jobb kimondani, míg nem késő.
Amíg még megtehetjük.
Nem tudni, mi lesz.
Őrült a világ, főleg az USA most,
hisz fegyverkezik, és zakkant.
Nagyon nyomaszt,
és néha elfelejtem kimondani, mit érzek,
gondolván, úgyis világos.
Ez a dal visszavonhatatlanul összefügg
Sue nagymamámmal, aki tavasszal hunyt el,
és...
Fantasztikus nagymama volt, kívánni se lehetett volna jobbat.
Csodás ember volt, kiváló hátcsikiző...
Egyszer bepisilt twisterezés közben.
El se tudtok képzelni nála csodálatosabb embert.
Így az, hogy ez a turné rögtön azután...
Eljött volna, tudom.
Biztatott: tegyem, amit szeretek, és tényleg élvezzem.
Tudta, hogy a fejemben élek.
Mondogatta, hogy élvezzem, amit teszek,
hisz ez a lényeg.
Szóval neki szentelem ezt a dalt.
Gyerünk!
Gyerünk! Most ti jöttök.
Ez az! Rajta!
Csíped az izzadságom, Netflix?
Ez klassz volt. Elton John írta a dalt.
A pompás Elton John.
A kiválóság.
Király!
Tök jó így, szívesen lassítanék, de haladjunk!
Szóval ez a dal az egyik kedvencem.
A címe már elég ismert.
Amikor írtam,
válságban volt a kapcsolatom,
mert az akkori párom azt mondta:
„Egyedül kell járnom az utamat,
hogy fejlődjek, elérjem a céljaimat,
és ehhez tér kell.”
A „fejlődjek” bántott.
De a mi esetünkben érvényes volt.
Jó döntés volt,
barátok voltunk, így volt helyes.
De szerintem sokszor csak kifogás,
akár platonikus, akár romantikus a kapcsolat,
hogy térre van szükségem ahhoz,
hogy elérjem a céljaimat.
Ha jó a kapcsolat, remélhetőleg
mindketten tudtok fejlődni,
alkalmazkodni egymáshoz, teret adni a másiknak...
Ha ilyen a párkapcsolatotok,
vagy együtt vagytok itt,
nagyon örülök, ez csodálatos,
nektek szól a dal.
De ha hozzám hasonlóan még nem találtatok rá,
nektek is szól ez a dal.
Énekelhetnétek velem.
Köszönöm.
Szomorú hír: van még egy dalom a számotokra.
Szívesen maradnék.
Ez az este olyan...
Hagyjuk, nem akarok sírni,
még hátravan egy szám, de...
Elnézlek benneteket,
belegondolok ebbe az egészbe,
és el sem hiszem, hogy ezt megélhetem.
Nagyon köszönöm, hogy eljöttetek!
Köszönöm.
Szóval...
Szeretünk!
Te jó ég, vigyázz a hangszálaidra!
De nagyon köszönöm.
Mielőtt mesélnék az utolsó dalról,
köszönet jár a zenészeknek.
Hihetetlenül ijesztő fellépni.
És azzal, hogy számíthatok rájuk
zeneileg, érzelmileg, fizikailag,
nagy álmom vált valóra.
Sosem fogom tudni meghálálni ezt a turnét,
a mai koncertet. Csodásak vagytok.
Igen fiatalon, úgy kilencévesen kezdtem dolgozni,
és gyorsan fel akartam nőni.
Klassz idősebb testvéreim voltak,
és én mindig felnőtt színészekkel dolgoztam,
folyton arra vágytam, hogy idősebb legyek,
de nagyon gyorsan.
Tudom… Azt mondtam, hogy idősebb,
és teljesült is a kívánságom. Gyorsan felnőttem, dolgozni kezdtem,
már a gimi után saját lábra álltam,
és amikor az utóbbi években visszagondoltam rá, megbántam.
Jobb lett volna tovább
gondtalannak, fiatalnak lenni,
kevésbé elszántan tekinteni a jövőbe...
A megbánásom csak fokozódott,
mert belegondoltam, hányszor tekintettem előre,
vissza, bárhová, csak nem oda, ahol voltam.
És, ahogy már csilliószor említettem, szorongó alkat vagyok,
a fejemben élek,
nehezen tudok jelen lenni a pillanatban.
És az egyik legfőbb megoldásom erre,
hogy éneklek, zenélek.
Nagy ajándék nekem,
hogy ma lehetővé tettétek.
Remélem, hogy ez a másfél óra
elfeledtette veletek a gondjaitokat,
kikapcsolt,
ahogy ez a dal is.
„Idősebb” a címe.
Mielőtt elmegyünk,
lesz még egy kórus,
mert szívesen maradnék még itt veletek.
Ha ismeritek, énekeljétek velünk!
De ha nem, az sem baj.
A fő, hogy még egy kicsit együtt lehetünk,
mielőtt visszatérnénk a gondjainkhoz, az életünkhöz.
Elmondhatatlanul különleges, mesés volt az este.
Énekeljünk!
Istenem!
Szeretlek, Ben!
Készen álltok?
Igen, készülj...
Megy, elment, nem tehetek semmit.
Oké, ráadást adunk.
Rendben.
Szóval...
Én is szeretlek, de kérlek, igyál toroknyugtatót!
Köszönöm, hogy szerettek,
álltok, és a többi csodás dolgot.
Ez eszméletlen.
Ez a ráadásszám az utolsó dal az albumomon.
Ez az első szám, amit komolyan írtam,
a saját nézőpontomból, saját magam,
és persze elsőként a szüleimről akartam írni.
Akik ugye itt vannak.
Nem mutogatok többet, bár már elrontottam.
Fantasztikus emberek,
és mindent nekik köszönhetek.
Héberül Baruch Shironnak neveztek el,
ami „áldott dalt” jelent.
Ügyes!
Jól sült el.
A név ajándéka
remek szimbóluma mindannak, amit tőlük kaptam,
például, hogy beláttam,
hogy a zene összehozza az embereket,
és segít, hogy új fényben láss másokat,
lásd a nézőpontjukat.
Musicaleken nőttünk fel otthon,
és ebben az volt a legnagyobb ajándék,
hogy megtanultuk: ha egy szereplő énekel,
a lelkébe látunk.
Nem tudom, milyen lennék, ha nem kaptam volna meg ezt a tudást
és a szeretetüket.
Szóval ezt a dalt ők ihlették.
Köszi, hogy eljöttetek!
Csodálatos volt az este.
„Menekülés” a címe a dalnak.
A feliratot fordította: Nemesi Nikoletta