Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Добре. -Так. Привіт.
Зачекайте. Ми зараз.
-Готові? -Так.
Послухайте мою невелику історію
Про трьох крутих братів Ви всі їх знаєте
Це почали дуже давно
-Ad-Rock -MCA
-І я -Mike D
ТЕАТР КІНҐС ІСТОРІЯ BEASTIE BOYS
Хто ваш улюблений Beastie Boy?
Вони всі мені близькі по-своєму.
Мабуть, мені близький MCA.
Mike D.
Мене надихає Ad-Rock.
Якщо довго слухати гурт,
тобі можуть подобатися різні його учасники
у різні періоди життя.
Мій улюбленець – Mike D.
Він смішний, але в нього тонкий гумор.
У вас є улюблений відеокліп Beasties?
Мені найбільше подобається невидане спортивне відео.
Дзвоніть по номеру на вашому екрані негайно!
Гадаю, MCA був їхнім лідером. Не давав гурту розбігтися.
Усі новаторські ідеї належали йому.
MCA справді не дарма прожив життя.
Це була дуже впливова і добра людина.
Я завжди вважав Ad-Rock втіленням крутизни.
Це слово сьогодні вживають нечасто,
але я гадаю, що воно личить мені й цим хлопцям.
Це слово «мачо».
Ми мачо.
Він такий чесний. Надзвичайно чесний.
Ми не дуже музично обдаровані,
тому спробуємо щось інше.
Яук.
Я б хотів привітати свою бабусю.
Для мене найважливіша бас-гітара.
Йо, чекайте, сядьте на хвилинку.
Це ще не кінець.
Починаймо!
Ця музика дуже на мене вплинула.
Її можна назвати саундтреком мого життя.
Це саундтрек нашого життя.
Багато гуртів розпадається,
а потім знову возз'єднується.
А вони пройшли весь шлях разом.
Не можу заспокоїтися Я знаю, ти це планував
Але я розкрию твою змову
Поки я тут, я не можу заспокоїтися
Бо не все До кінця зрозуміло
Ти сидиш тут і щось питаєш
А мене це бісить
Боже мій, це міраж
А я кажу вам: це саботаж
Так!
Гаразд.
Йо!
Привіт!
Бруклін!
Ну, привіт.
Ну...
Вітаю всіх.
-Усім привіт. Я Адам. -Привіт, Адаме.
А я Майк.
Також відомий як Майкл Даймонд, або Mike D.
Ми Beastie Boys з Нью-Йорка.
Сьогодні ми розповімо вам про трьох хлопців,
які товаришували
і разом робили різні шалені речі понад 30 років.
Ми вдвох зробимо все можливе, бо одного з нас сьогодні немає поруч.
Адама Яука...
також відомого вам як MCA.
У 2012 році він помер від раку.
Після смерті Адама ми розбіглися.
Так, було дивно продовжувати без Яука,
бо створити гурт – це була його ідея.
І хоча Яука більше з нами немає,
ми завжди питаємо себе: «Що зробив би Яук?»
Але уявити собі, що зробив би Яук, досить складно,
бо він був досить непередбачуваний.
Він був джокером, але про це поговоримо пізніше.
Приїхали Beastie Boys.
Як завжди, вбрані за останньою модою.
Коли вони не на червоній доріжці, то на показі в Парижі.
Дивіться на його білі дреди.
Beastie Boys повернулися після шести років відсутності.
Це довгий час.
Чим ви займалися? Я дуже рада вас бачити.
-Привіт! -Знаю, це звучить смішно,
але нас взяв у полон єті.
РОЗДІЛ 1
Ми повернемося у минуле.
У дуже далеке минуле.
МАЙКЛ ДАЙМОНД, 15 РОКІВ
Бути дивною дитиною з, вибач, мамо, дивної родини дуже дивно.
А ще дуже самотньо.
Якось я почув гурт The Clash.
Я не просто любив їхню музику,
коли я її слухав, то розумів, що у світі є й інші диваки.
Просто треба їх знайти.
Першого дивака я знайшов у школі.
Його звати Джон Беррі.
Якось ми побачили оголошення на останній сторінці Village Voice.
Від нашого улюбленого гурту Bad Brains.
Bad Brains давали концерт
у клубі The Botany Talkhouse.
Ми пішли в клуб,
там було осіб 15, не більше,
і всі дорослі.
Хоч один наш одноліток там був.
І вигляд він мав крутий.
На ньому був тренч з секонд-хенду,
берці,
на тренч були пришиті саморобні ґудзики,
і звали його Адам Яук.
АДАМ ЯУК, 16 РОКІВ
Я познайомився з Яуком, Майком і Джоном Беррі на концерті Misfits в 1982 році.
АДАМ ГОРОВІЦ, 15 РОКІВ
Може, це були Circle Jerks,
але я більше люблю Misfits, припустімо, концерт був Misfits.
Я і двоє моїх друзів звідкись почули,
що в жіночому туалеті тусується компанія підлітків.
Ми пішли туди
і побачили компанію суперкрутих панків нашого віку.
Одну дівчину я впізнав.
Джилл Канніфф. Ми разом навчалися в п'ятому класі.
Вона познайомила мене з друзями.
Я впізнав ще одну дівчину з цієї компанії,
Кейт Шелленбах,
ми росли в одному кварталі.
Кейт була... Вона була дуже крута.
Також вона була розумніша за нас.
Вона слухала... не знаю... витонченішу європейську музику.
Вибач, що перебиваю, але казати, що вона була розумніша...
-Кейт розумна, але... -Це було нескладно.
-Це нічого не значило. -Але була розумна.
-Факт. -Правильно.
Вона слухала круті гурти на кшталт Kraftwerk.
Вона жила в лофті на 14-й стріт з матір'ю,
у них був лофт відкритого планування,
і посередині стояли її барабани.
Моїм першим панк-рок другом був Дейв Скілкен. І він...
Він зліва. А я справа.
Ми з другом у старших класах
грали біля школи у баскетбол
і побачили дивного хлопця з ірокезом і в тренчі,
він ішов вулицею з синтезатором у руках.
Ми не могли не познайомитися з ним.
Він був молодший за нас.
Він був у шостому класі й прогулював школу.
Це ж треба.
Йому 11 років, він у шостому класі.
Тоді ми часто збиралися у квартирі Джона Беррі
на розі Сотої і Бродвею.
Там ми займалися музикою.
На початку 80-х усі наші знайомі грали в гуртах.
Яук постійно переконував нас створити свій гурт.
Він і назву придумав:
Beastie Boys.
Початковий склад гурту був такий: я, Кейт, Адам Яук, Джон Беррі.
Назва розшифровувалась як:
«Хлопці в анархічному стані на шляху до внутрішньої досконалості».
Цей акронім був цілком безглуздий,
бо слово «boys» уже було в назві.
А розшифрування вийшло смішне й тавтологічне.
І неточне, бо в нас була й дівчина, барабанщиця Кейт.
Наш перший концерт був удома в Джона Беррі,
в його квартирі на третьому поверсі.
Яуку виповнялося 17 років,
і він сказав: «Знаєте що,
я влаштую вечірку, і ми на ній зіграємо».
Коли ми готувалися до концерту, мене чомусь обрали вокалістом.
Я був дуже сором'язливим хлопцем.
Не знаю, чому я погодився.
Пам'ятаю, нас зібралося душ п'ятнадцять у кімнаті
чотири на шість метрів,
усі стрибали й штовхалися.
Це була просто вечірка друзів.
Я тоді не грав у Beastie Boys.
Я вступив у гурт в 1983 році.
Джону Беррі це стало нецікаво, і він пішов.
Тоді я весь час тусив з Майком, Яуком і Кейт.
ШОУ СКОТТА І ҐЕРІ PUBLIC ACCESS TV
Якщо я там, то, мабуть, я вже їхній гітарист.
Ми і були, й не були гардкор-гуртом.
Ми були схожі і на Monty Python, і на Black Flag.
Представтеся.
Так. Я Майкл з гурту Beastie Boys.
Мене звати Кейт. Я козерог, і у мене в кишені клоччя.
Перейдімо до старшого, дорослішого учасника.
-Як тебе звати? -Я Ад, можете називати мене Адам.
Я прийшов виступити на телебаченні. Як звичайно.
Мене звати Адам, це написано у мене на ремені.
Покажіть ремінь Адама, якщо можна.
Скільки тобі років? Десь 13-14?
-Десь. -Так, 12-11.
Ми вже трохи виросли.
Нам уже не 15.
Нам 16.
Ми любили різну музику.
Слухали соул, панк, реп і реґі.
Реп тоді знайти було важко, бо платівок було мало.
Але ми хотіли змінити свій стиль.
Нам подобалася дурна реклама
морозивного магазину «Карвел».
Вітаю, я інопланетянин з планети Карвел.
Мене звати Кукі Пусс.
І в когось з'явилася розумна ідея
записати в стилі телефонного розіграшу пісню з назвою
«Cooky Puss».
-Алло, «Карвел». -Можна Кукі Пусса?
Кого?
Я хочу поговорити з Кукі Пуссом.
Ні. Такого тут немає.
Тоді Кукі О'Пусса. Кукі Чик...
У Дейва Парсонса
була в центрі студія звукозапису the Rat Cage.
Ми прогулювали школу й тусили там.
Тоді в Дейва вже був невеликий лейбл.
Він записав сингл «Cooky Puss».
І тоді сталося те, чого ми зовсім не очікували.
Ді-джеї почали ставити нашу пісню в клубах.
І нашу музику почули не тільки наші 15 друзів.
Раз я зайшов був до подруги на якусь її дурну тимчасову роботу.
І ми почули, що ді-джей Afrika Bambaataa
брав участь у ток-шоу на іншому поверсі будинку.
Ми були щасливі.
Ми побігли й врубили телек.
І от що сталося далі.
Мені дуже подобається пісня
«Cooky Puss» гурту Beastie Boys. Ви її чули?
Так, я чув про «Cooky Puss».
Я знайшов цю платівку. Це круто.
Ясно.
Вам подобається... Чому?
Просто пісня смішна. Я її чув по радіо.
Там трохи скретчинґу. Отакого.
Там є трохи скретчинґу.
Вона класна.
Розділ 2:
«Ми слухаємо тільки реп».
У 1984 році вийшла пісня,
що назавжди змінила стиль нашого гурту.
«Sucker MC's» Run-DMC.
Два роки тому мій друг Попросив мене щось заримувати
І зараз я вам розповім
Що я йому тоді сказав І як це було круто
Пісня «Sucker MC's» була тоді дуже популярна в Нью-Йорку.
Вона звучала в машинах,
в бумбоксах, у піцеріях по всьому місті.
Run-DMC були круті.
І ми хотіли бути схожі на них.
Ми вивчили слова всіх їхніх пісень.
Роздивилися всі фото – які на них кросівки,
одяг тощо.
Ми вивчили напам'ять наші улюблені реп-пісні і співали їх цілими днями.
Не те щоб ми хотіли стати реп-гуртом.
Але вже тоді почали римувати самі.
Зараз наведемо приклад.
Покажемо, чим ми займалися біля мікрофонів як емсі.
Чекай, ми ще до цього не дійшли. Ти забігаєш уперед. Вернися.
-Я забігаю вперед? -Поверни назад, Спайку.
-Справді. Гаразд. -Добре. Перерва.
Бачиш, Спайку?
-Це точно не те місце. -Телесуфлер...
-Добре. Я думав... -Добре.
-Починаймо. -Гей.
Ми повернулися. Ми справді... Ми це репетирували, серйозно.
Вибачте. Я облажався з телесуфлером. Вибачте.
Телесуфлер? Я його й не помітив.
Отже.
Це добрий перехід. «Отже».
Тоді в нас був запланований великий концерт у Studio 54.
Стривай. Studio 54, де була Брук Шілдс.
Так. Де були Баришніков, Голстон, Донна Саммер.
Не знаю, чи мали глядачі підспівувати.
-Так, ніхто не реагував. -Не знаю. Отже.
Щодо нашого шоу в Studio 54, це був батл, ми його програли.
Отже, ми готувалися до виступу в Studio 54
і хотіли виконати пісню «Cooky Puss».
Ми її ще не виконували наживо, але думали...
У нас була думка виконати її з ді-джеєм.
Друг сказав, що в нього є знайомий у коледжі, він виступає як ді-джей,
хоче стати реп-продюсером і має необхідне обладнання.
Але найважливіше – він має генератор мильних бульбашок.
Чекай. Що, Ad-Rock? Генератор мильних бульбашок?
Йо, саме так, Mike D. У нього був генератор бульбашок.
Гаразд.
Ми пішли в гуртожиток, щоб познайомитися з ним.
Але нам відчинив довговолосий металіст
у дивних шкіряних рукавичках на застібці, і ми злякалися.
Це не міг бути він.
Він відчинив двері маленької кімнати,
а там було повно апаратури –
вертушки, ударні установки.
І, так, пані та панове, генератор мильних бульбашок.
І що ми зробили?
Одразу взяли його на роботу.
Це був Рік Рубін.
Спочатку здавалося, що у нас з Ріком Рубіним нічого спільного.
Він був з острова Лонґ-Айленд, ми були з Нью-Йорка.
А ще у Ріка були різні хобі, яких ми не поділяли.
Наприклад, реслінг і гевіметал.
Ми вважали, що то дурниці.
Рік був набагато старший за нас...
Ну...
Цікаво, якого року це фото.
-Тобто... -З...
Розповімо про кабельну приставку?
-Усі про це подумали, так? -Так.
На той час це була крута техніка.
У них є кабельне телебачення, багатоканальний телефон. Тобто...
Чому не можна лежати, як раніше, з пачкою сигарет
і повною попільничкою біля ліжка?
Хіба ні?
Рік був старший за нас і здавався дорослішим.
І в нього були гроші.
Але найголовніше – він був упевнений у собі.
Він захоплювався цікавими штуками.
І це було заразливо.
Не можна було тусити з Ріком
і не цікавитися тим, чим захоплюється він.
І ми ніби захопилися реслінгом.
Ніби.
-І нас точно зацікавив гевіметал. -Точно.
-Точно.
Лише тиждень тому ми вважали
цього хлопця в рукавичках на блискавці йолопом,
а тепер думали: «Він найкрутіший».
Він увійшов у нашу компанію.
Він став для нас дивним, але крутим старшим братом.
А його кімната стала нашим новим штабом.
Типу новою Rat Cage.
І щодня замість школи ми ходили тусити в Рікову кімнату.
Слухали платівки. Потім ходили в клуб.
Обідали в Cozy Soup 'n' Burger.
Потім обговорювали цей вечір, музику
і думали, яку музику ми в майбутньому напишемо.
Після Studio 54 у нас був ді-джей.
І ми подумали: «Чорт забирай. Включимо реп у наше шоу».
THE KITCHEN, НЬЮ-ЙОРК
Рік увійшов до складу нашого гурту як ді-джей Double R.
Першу половину концерту з Ріком ми проводили як гардкор-гурт,
а після перерви грали реп.
-Б-І -С-Т-І
Ми четвірка Beastie Шокуємо всіх
-Я Мастер Адам Яук -І Slop the Rock
-З Mike D -Кейт Шелленбах
А тепер хіп-хоп без упину
Танцюйте, поки не попадаєте
Гаразд. Я думаю...
Ви зрозуміли...
Ви зрозуміли, як було.
Багато хто з реперів читає з папірця, так?
Хіба ні?
Одне діло тусуватися з друзями
і цілий день співати «Sucker MC's».
А виступати зі сцени зі своїм репом –
це було геть інше.
Тоді ми цього не розуміли, але з часом,
що більше спілкувалися з Ріком і брали з нього приклад,
то менше ми спілкувалися з Кейт.
Або, точніше, то менше Кейт спілкувалася з нами.
Думаю, наші друзі не могли зрозуміти,
чому ми постійно тусимо з Ріком.
Але треба було заробляти на життя.
Тоді Рік спродюсував свій перший реп-трек «It's Yours»
для репера на ім'я T La Rock.
Доти музику для реп-треків виконували гурти.
Пісні редагували й пригладжували,
щоб їх узяли на радіо.
Але в пісні «It's Yours» були лише репер і драм-машина.
Це була необроблена хуліганська музика.
Якось увечері
Рік сказав, що в нього зустріч з Расселлом Сіммонсом у Danceteria.
Ми не знали, про що говорили Рік і Расселл,
але з цікавістю спостерігали за ними біля бару.
Бо цей Расселл був не лише менеджером Run-DMC,
він був братом ді-джея Run.
Він був не просто чуваком,
чий знайомий знав когось, пов'язаного з репом.
Расселл уособлював реп.
Він був у центрі реп-бізнесу.
Коли Расселл пішов, ми були такі схвильовані.
Ми підбігли до Ріка й сказали:
«Йо, Ріку. Розкажи нам усе.
Що тобі сказав Расселл?
Розказуй, про що ви там говорили».
Ну, тобто... Ми були схвильовані.
Непогано.
Саме так ми розмовляли, коли нам було 16 років.
І Рік сказав, що Расселл не міг повірити,
що пісню «It's Yours» написав невідомий йому хлопець,
та ще й білий.
Рік сказав, що вони домовилися
заснувати лейбл звукозапису Def Jam.
Хвилинку.
Послухайте мене. Покладіть телефони і слухайте.
«Jam» значить «запис».
«Def» – «точно».
Точно найкращий на сьогодні записи.
СТУДІЯ DEF JAM RECORDINGS
Тож деф, деф, деф Це деф джем
І під час цього обговорення Рік розповів Расселлу про нас.
«У мене є троє білих реперів.
Вони ще вчаться у школі».
Вони грають панк-рок, але хіп-хоп люблять більше.
Вони постійно слухають реп».
Расселл Сіммонс побачив перспективу керування білим реп-гуртом.
Через кілька днів ми пішли до нього в офіс на зустріч.
Ми думали, у нього величезний шикарний офіс,
а насправді у нього було дві маленькі кімнати.
Але найкрутіше було те,
що в одній з них був Кертіс Блоу, король репу.
Він в офісі Расселла вчився танцювати брейк-данс
і чомусь намагався покрутитися на голові.
А крім того, не знаю, чи...
Хтось тут знає гурт Full Force?
Ну, його оточили... Його оточили чуваки з Full Force
і дивились, як він навчається брейк-дансу.
Ми хочемо сказати, що сцена була просто нереальна.
І ми зрозуміли,
що Расселл був ще крутіший за Ріка.
Спілкуючись з ним,
легко було повірити, що в майбутньому нас чекає успіх.
У 1984 році реп-музика нікого не цікавила.
Її майже не було на радіо.
Але Расселл її дуже вперто усім рекламував.
«Run-DMC стане найвідомішим гуртом нашого покоління».
«Рік Рубін буде Філом Спектором репу.
Beastie Boys?
Вони білі брейкери і стануть найкращим у світі гуртом».
Гаразд.
Давай повільніше.
Ми щойно почали виконувати реп.
Виходило не дуже добре.
Але Рік і Расселл у нас вірили, це додало нам упевненості.
І вони організували для нас запис нашої першої пісні.
Її назва – «Rock Hard».
Не знаю. Це не найкращий наш твір.
Але, розумієте, ми дуже любили реп і дуже хотіли стати реперами.
Ми дуже хотіли стати Run-DMC.
«Ми перші білі брейкери і пишаємось цим.
З вашим телевізором усе гаразд».
Це написав Расселл Сіммонс.
Він просив нас заспівати це, бо це круто,
стильно, модно тощо.
Ще він хотів, щоб ми заспівали:
«Я вмію грати на барабанах і на гітарі.
Ми не просто бі-бої, ми рок-зірки».
Ми так і зробили.
Ти ж впливовий чувак у світі репу.
У тебе в офісі Кертіс Блоу танцює хіп-хоп.
Якщо ти кажеш, що це буде сміливо, оригінально й дико,
тоді гаразд. Зробіть мені звук у навушниках голосніше.
Mike D, Ad-Rock і MCA
Скоро всі це скажуть
Ми круті
Ми модні Ми любимо тусуватися
Тусуватися
Не перейматися
Я б хотів сказати, що цю дурну пісню написали Рік і Расселл,
але це все зробили ми.
Ми написали й зачитали слова цієї пісні.
Вони хотіли, щоб ми були карикатурною реп-версією метал-гурту 80-х
у кедах «Адідас», спортивних костюмах тощо.
І ми були тільки «за».
-Так, чорт забирай. -Так?
Ще й як.
І тоді ми вирішили вигнати з гурту Кейт,
бо вона не відповідала нашому новому іміджу крутих реперів.
Ну що за дурня?
Коли ми заснували Beastie Boys, з нами дружило багато дівчат.
Найкрутіших дівчат.
І мені дуже соромно, що ми їх підвели.
Може, Кейт і сама б пішла з гурту,
але ми вчинили з нею погано.
Доти гурт був для нас розвагою.
Це просто було весело.
Наша основна мета була смішити одне одного.
Але тепер у Ріка й Расселла на нас великі плани.
Якщо Рік став нам крутим старшим братом,
то Расселл – божевільним дядьком.
І ми почали увесь час тусуватися з ними.
Ходили по клубах. Пили «викрутку», «мідну мавпу».
У нас ніби була божевільна весела родина.
А якщо ви молоді й п'яні, а Расселл Сіммонс каже,
що ви станете найвідомішим реп-гуртом усіх часів,
і повторює це часто, ви починаєте в це вірити.
А потім сталося щось божевільне.
Спайку.
Вибачте. Мені дуже шкода. Тут має бути репліка...
Усе одно жарт був поганий. Продовжуйте.
То це буде чи ні?
Не сьогодні.
Це останній виступ. Коли ж це може бути?
Ми не записали це в машину.
Може, знайдемо до кінця вечора.
Я там знайду. Знайду.
Ну, там звучить голос: «Шалено».
Це ціла анімація. Її зробив мій друг Макс Танноне... Отже.
А ви знали, що ми грали на розігріві в Мадонни в її першому турне?
Це правда. Ми виступали з Мадонною...
Шалено.
Я знайшов.
Отже.
Якось Расселлу Сіммонсу подзвонив менеджер Мадонни Фредді Деманн.
Він спитав, чи погодяться Run-DMC зіграти на розігріві в Мадонни
в її найперших гастролях.
Расселл відповів «Так, вони беруть по 20 штук за виступ».
Менеджер Мадонни відповів: «Ні, дякую».
Через кілька годин менеджер Мадонни передзвонив Расселлу Сіммонсу й спитав:
«Расселле, The Fat Boys зіграють на розігріві в Мадонни?
Він каже:«The Fat Boys зайняті. Вони не можуть».
Расселл не був менеджером The Fat Boys.
«Але, – каже він, –
у мене є гурт Beastie Boys, вони виступлять за 500 баксів».
І ось ми вже
в Сіетлі, штат Вашингтон, у готелі Four Seasons,
готуємося виступати на розігріві в Мадонни.
Пам'ятаєш?
Перед гастролями у нас виникла геніальна ідея.
Що ми можемо зробити, щоб усі ці люди нас запам'ятали?
Звісно, майстерністю ми б тоді цього не досягли.
Ідея полягала в тому, щоб поводитися на сцені якнайжахливіше.
Йо! Стережіться, Детройт, Філлі, Цинці, ЛА!
Ми їдемо до вас!
Якби ми просто вийшли,
зіграли дві наші пісні –
а більше в нас тоді не було –
і просто сказали: «Дякуємо всім. Гарного вечора»,
кого б це зачепило?
Ми хотіли, щоб нас запам'ятали.
Запам'ятали як козлів.
Ми справжні рок-зірки.
Усі прийшли на концерт Мадонни,
на нас їм начхати.
Тоді й придався реслінг Ріка.
Він хотів, щоб ми поводилися, як хулігани,
які стоять біля рингу й кричать у камери.
Ми ще не записали відео лише тому, що коли ми його запишемо,
MTV змінить назву на Beastie TV.
Бо вони тільки нас і крутитимуть цілими днями.
«Beastie Boys. Один з найкращих гуртів нашого часу». Ось.
Мабуть, я дарма це кажу.
Вам цього не зрозуміти.
Інтерв'ю закінчено.
-Дуже дякую. -Я теж.
І...
І щовечора на гастролях Мадонни
я виходив на середину сцени й виголошував таку промову.
Я король Ad-Rock.
Я король театру Кінґс.
А ми Beastie Boys,
і сьогодні ми всіх тут порвемо.
Коли ми підемо з цієї сцени, можете спалити цей театр на фіг.
Бо все це повна фігня.
Нагадую, кого лаяв Адам.
Наші стосунки були типу любов-ненависть.
Ми ненавиділи їх, вони – нас. І це було як любов.
Ми повернулися з гастролей і одразу ж
розповіли всім, хто хотів нас слухати:
«Йо. Ми були в турне з Мадонною».
Це було просто дивовижно.
Тепер ми повернулися й офіційно
стали реп-гуртом.
Правда?
-Дай п'ять. -Так.
Так, Адаме, це знову в моді.
Одного разу Расселл влаштував нам виступ у клубі Encore
на розігріві в Кертіса Блоу, короля репу.
Ми подивились один на одного й сказали:
«Йо, ми виступимо на розігріві в Кертіса Блоу? Круто».
-І... -До речі, це цитата.
-Щоб ви знали. -Саме так.
Encore – чорний реп-клуб.
Білі там були тільки ми.
І ми чомусь вирішили, що буде круто
приїхати туди на лімузині і в отаких костюмах.
Що смішного?
Так, у нас на головах дюраґи.
Отже...
І коли ми вийшли на сцену в Encore виконати пісню «Rock Hard»,
у залі увімкнули все освітлення.
Флуоресцентні лампи, як у супермаркеті.
І всі глядачі закричали:
«Йо, менудос. Ну що?»
«Менудо, ми вас любимо».
Так, вони називали нас «менудо».
Здається, «менудос», у множині.
Так.
І ми швидко перестали понтуватися.
Розділ 3:
«Пісня, яка все змінила».
РОЗДІЛ 3 ПІСНЯ, ЯКА ВСЕ ЗМІНИЛА
Ми почали писати пісні по-іншому.
Не просто підбирали на гітарі куплет і приспів.
Дуркування стало нашим творчим процесом.
Було приблизно отак.
Майкі.
Ми йдемо вулицею.
Отак...
Гей.
Отак ми йдемо вулицею.
-Привіт? -Як справи, чувак?
Ми репетирували.
Ми йдемо вулицею, так.
І говоримо один одному уривки пісень
і різні дурниці, які нам здаються смішними.
Наприклад, один з нас процитує пісню, яка нам подобається.
Стривай.
А другий каже: «Це має потрапити в пісню,
він скаже "стривай", а Слік Рік тоді скаже...»
Врубай!
А другий каже: «Треба заспівати...»
Гей, Лерой!
Отака пісня.
Так...
А потім ми з цією простою й дурною ідеєю йдемо в студію.
І перетворюємо це на пісню.
Йо, Лерой!
Стривай, стривай.
Врубай!
Адам як божевільний тарабанив
по клавішах своєї драм-машини DX.
А коли він сильно хвилювався, то знімав навушники,
здирав їх з голови, кидав набік і казав:
«Йо, хлопці. Зацініть».
Ні. Це був ти, Майку.
А я робив так.
Коротше кажучи, він робив...
Чесно, я тобі допомагаю, Адаме.
Він грав такий гарячий свінговий мотив.
Коли ми з Яуком це почули, то сказали: «Чорт».
А коли це наклали на біт з 808-ї драм-машини,
усе стало геть інакше.
Стривай, стривай.
Врубай!
Ми користувалися творчою свободою,
писали музику й насолоджувалися цим.
Ми не наслідували когось іншого,
як у «Rock Hard»,
ми просто були собою.
Чи хоча б такими, якими себе уявляли.
У студію прийшов Рік, ми йому це зіграли.
Він був у захваті. Він сказав:
«Гей, не змінюйте тут нічого.
Я хочу дати це послухати Расселлу.
Це обов'язково треба випустити».
Ми були приємно здивовані.
Рік заміксував пісню, зробив звук інтенсивнішим і професійнішим.
У нього 808-а зазвучала просто безумно.
-Отак. -Отак.
Від цієї пісні дрижали стекла машин по всьому Східному узбережжю.
Від неї спрацювало багато сигналізацій.
Ми зрозуміли, як поєднати те, що ми любимо, –
біти, семпли, скретчинґ – і перетворити це на нову пісню.
На новий стиль.
Але найважливіше те, що ми знайшли свій голос.
Я починаю розслаблятися Й розважатися
Коли у мене в кишені повно грошей
І я п'ю пиво на підвіконні
Коли я ситий, я починаю розслаблятися
Мені пора додому Мене випустили під заставу
Котра година Час купити пива
Расселл і Рік випустили пісню «Hold it Now, Hit It» на лейблі Def Jam.
І її почали вмикати на мікс-шоу і в клубах,
для нас це було важливо.
Нашу пісню вмикали разом з LL Cool J «Rock the Bells»,
Run-DMC «Peter Piper», які ми любили.
Був концерт у Філадельфії.
І ми там усіх порвали.
Ми заграли «Hold It Now», і всі просто ошаліли,
увесь клуб.
Це було неймовірне відчуття Я такий: «Чорт».
Отже, мені 19 років.
У мене в кишені трохи грошей.
Репери мене знають.
Нас безкоштовно пускають у клуби.
Пригощають випивкою. Ми спілкуємося з дівчатами.
-Напиваємося. -«Ad-Rock».
Дуркуємо. Пишемо вірші на серветках.
Дражнимо один одного.
А потім ідемо в студію і пишемо з цієї фігні пісню.
Іще вечір – іще пісня.
Чотири, три, два, один Привіт!
Коли я біля мікрофона, йолопи тікають Точно!
Я з Ad-Rock і Mike D А ви ні
У мене більше енергії Ніж у Пікассо фарби
У мене є сильні ритми І стильні рими
Не дивно, що ви від мене фанатієте
Б-І-С-Т-І...
Ми постійно записуємо і творимо пісні.
А Расселл видає їх як сингли.
-Ми випустили «Paul Revere». -Суперхіт.
Випустили пісню «The New Style».
Суперхіт!
Якось Расселл прийшов у студію й каже:
«Ви найкрутіший реп-гурт усіх часів.
Ви повинні випустити повний альбом».
Коли ми цим займалися – Адам і я –
ми ще жили в поганих квартирах.
Знаєте, як усі в 19 років.
А Яук переїхав у гарну нову квартиру в Бруклін-Гайтс.
Він жив там безкоштовно,
бо був комендантом будинку.
-Це правда. -Так.
І якщо у вас текла батарея, Яук приходив її лагодити.
Він не мав необхідних навичок,
але йому вдавалося майже все робити інстинктивно.
Якось увечері ми з Майком прийшли до нього в гості,
у нього на кухонному столі стояв магнітофон.
Але не касетний,
а котушковий,
я й не знав, що в нього він є.
Я сидів і розглядав його,
намагаючись зрозуміти, що це таке.
Плівка на одній котушці розмотувалася,
але не намотувалась на другу, як звичайно,
вона з котушки намотувалася на стойку одного мікрофона,
потім іншого мікрофона.
Потім намотувалася на стілець.
А вже потім – на другу котушку.
Ми з Адамом дивилися на цю штуку й думали:
«Це якісь чари, так?»
Потім Яук устав і натиснув відтворення.
Починається барабанне інтро
пісні Led Zeppelin «When the Levee Breaks».
Але пісня далі не грає, знову і знову повторюється барабанний дріб.
Я бачив, як це роблять ді-джеї з двома платівками на вертушці.
А з магнітофоном я такого ще не бачив.
Звук і картинка здавалися нам дивом.
Яук розповів,
що Джимі Гендрікс і Слай Стоун так роблять, і він вирішив спробувати.
Де він це чув?
Тоді ж не було ні Ютубу, ані Ґуґлу.
Ми принесли творіння Яука в студію
і записали пісню «Rhymin' & Stealin'».
Алі-Баба і сорок розбійників
Палять і ламають Римують і крадуть...
Коли ми створювали й записували пісні для альбому «Licensed to Ill»,
Рік Рубін продюсував новий альбом Run-DMC «Raising Hell».
Їхня версія пісні Aerosmith «Walk This Way»
стала справжнім хітом на радіо і MTV.
А Run-DMC стали всесвітньо відомі.
Улітку 1986 року вони поїхали на гастролі.
Расселл узяв нас на розігрів.
Beastie Boys у турі «Raising Hell» мали
розігріти глядачів перед основним концертом.
І ми вирішили відриватися на сцені.
Ми розігрівали публіку.
Вони були такі популярні, що в Маямі
промоутери випустили їх не на баскетбольний стадіон, а бейсбольний.
Джо Перрі і Стівен Тайлер з Aerosmith прилетіли в Маямі,
щоб виконати з ними одну пісню.
Видовище мало бути дивовижне.
Вона почала рухатися В такт з хлопцями
Високо піднявши ноги...
Переходимо до важливого моменту, коли Aerosmith мали вийти до Run-DMC
і виконати пісню номер один на всій планеті.
Вони виходять, глядачі у захваті.
Але на сцену вийшов ще один хлопець.
Яук.
У Яука була з собою бас-гітара.
І Джем Мастер Джей з Run-DMC подумав, що буде смішно,
якщо він зіграє на басі з ними та Aerosmith
на бейсбольному стадіоні в Маямі.
І Яук чудово впорався із завданням.
Aerosmith не могли зрозуміти.
«Що це за брудний п'яниця на сцені?
І чому він грає на басі з нами?»
Протягом усієї пісні
Яук намагався зіграти спиною до спини
з Джо Перрі, який був цілковито проти.
І це...
Врешті-решт Яук почав задом ганятися за ним по сцені.
Ми всі лишилися збоку сцени,
ми дивилися, кричали, сміялися й насолоджувалися цим.
Було не тільки весело їздити
й спілкуватися з Run-DMC.
Спостерігаючи за ними, ми багато чого навчилися.
Ми ніби закінчували школу репу.
Так, так, ми не зупиняємося Шокуємо всіх далі
Ну...
Нам нема чого доводити
Зверніть увагу Ми зараз почнемо рухатися
Ми п'ємо з кухлів і банок І пляшок, і коробок
За вертушками у нас...
Мене звати Run Я дика двійка
Послухайте мої рими Я змінюю стиль
Поруч зі мною DMC
Бери мікрофон...
Але коли ми повернулися додому,
то дізналися, що Рік змікшував і закінчив наш альбом.
Було дивно, що він це зробив, не сказавши нам.
Яук завжди цікавився технічними аспектами запису,
я впевнений, що це його розчарувало й розізлило.
Але Рік зробив щось неймовірне.
Він узяв наші дивні реп-треки
і зробив їм чистий, міцний, вигладжений звук для радіо.
Вони більше стали схожі на хіти, а не на приколи.
Мідна мавпа, модна мавпа
Мідна мавпа-наркоман Модна мавпа
Мідна мавпа
Розділ 4:
«Раніше ми згадували про пісню, яка, як нам здавалося, все змінила.
Певною мірою так це й було.
А ця пісня справді все змінила».
Цікавий факт – ми майже закінчили альбом «Licensed to Ill», але
Расселл сказав, що він короткий,
потрібна ще одна пісня.
У Яука з другом Томом Кушманом був ще один проєкт – гурт Brooklyn.
У них була пісня «Fight for Your Right (To Party)».
І Яук сказав:
«Чому б не використати пісню Brooklyn для Beastie Boys»?
Вони її написали жартома.
Це жартівливий твір, глузування з тусовщиків і студентських братств.
Особисто ми не знали жодного тусовщика чи братчика.
Але нам здалося, що глузувати з них буде весело.
Наша велика ідея полягала в тому, щоб узяти трошки цього.
Трошечки того.
Трошки цього.
І десь пів чашки цього.
І все змішати.
І вийде...
Треба захищати своє право
Тусуватися
Усе сталося дуже швидко.
Ледь чи не на другий день вийшов наш альбом.
Потім відеокліп.
Пісня звучала всюди.
Я сиджу собі вдома, їм пластівці
і бачу цей кліп на MTV разів п'ять.
Тоді всі дивилися MTV.
І нас на ньому показували постійно.
Наш відеокліп, який ми зняли у квартирі друга, показують
разом з кліпами Майкла Джексона, Прінса і Мадонни.
Це було якесь безумство.
-Ми були відомі...
-Шалено. -Та ну.
Спочатку ми були відомі в радіусі 14 кварталів,
потім стали відомі на адерґраундній хіп-хоп сцені,
а після виходу «Licensed to Ill» нас почали впізнавати на вулицях.
Куди б я не йшов, люди кричали:
«Йо, Mike D».
«Як справи, друже?»
Те ж саме в нас з Яуком. Ми йдемо вулицею,
хтось нас упізнає й кричить...
«Йо, Mike D».
Це правда.
Ми втішалися славою.
А місяців через два
Расселл відправив нас хедлайнерами на гастролі по Америці.
І що ми зробили?
Ми взяли Дейва Скілкена і Сей, і ді-джея Hurricane,
та інших друзів з собою.
Наш альбом розкуповували миттєво.
Тоді все змінилося.
Бути відомим у рідному місті – це одне.
Але коли нас упізнають у Міссулі, Монтана, –
це геть інше.
Тому до початку гастролів
Расселл звів нас з одним чуваком,
щоб ми висловили побажання до оформлення сцени.
Ми сказали тому чуваку жартома: «Друже,
замість столика ді-джея поставте нам кілька ящиків пива».
-«Так». -«Нам потрібна клітка з танцюристкою».
-«Так». -«Нам потрібен ящик,
з якого наприкінці концерту вилізе семиметровий член».
-«Легко. Так. Без проблем». -Так?
І от ми приїхали
в Міссулу, Монтана, давати перший концерт, і це в нас було.
Mike D, запалюй.
Ми запалювали. Ми були схвильовані.
Ми гадки не мали, хто прийде на наш концерт.
І точно не думали, що прийдуть студенти з братств,
з яких ми сміялися.
Але виявилося, вони люблять пісню «Fight for Your Right (To Party)».
І знаєте що? Ми були цьому раді.
До біса. Наливайте, треба нажертися.
Почало здійснюватися все, про що казав Расселл.
Він іноді приїздив на концерти й нагадував нам про це. Він казав:
«Я так і знав, засранці,
що ви будете популярніші за Капітана Кранча».
Наші концерти збирали все більше людей.
Одного вечора – тисяча, наступного – вже дві.
-Чикаґо, Атланта... -Маямі.
Маямі.
-Мунік. -Мунік.
Г'юстон.
Концерти, готелі, афтерпаті, афтер-афтерпаті.
Ми веселилися, як ніколи в житті, ми були відомі.
«Licensed to Ill» став
найшвидше продаваним альбомом в історії лейблу.
-Це... -Beastie Boys.
Саме так.
Нога на педалі Тисну на газ
Двигун реве Як чайник, що кипить...
У 1987 році Beastie Boys захоплять Америку!
Ми на гастролях по всій країні
У Beastie Boys завжди відпустка...
Де ви познайомилися? У Джульярді?
Я не жартую Я заберу твої гроші
Поїду від узбережжя до узбережжя Дивитися на дівчат
Поки ти працюєш З дев'ятої до п'ятої
Beastie Boys дають живий концерт
Але тоді сталося щось дивне.
Ми більше не глузували з тусовщиків, ми стали ними.
Ану разом!
Йо, як ви тут, MTV?
-Ми Beastie Boys! -Так!
І пісні, які ми написали жартома, набули нового звучання.
Наприклад, у нашому першому альбомі була пісня,
яка мала бути дурною й іронічною,
але смішного в ній було мало.
Зараз я розповім, які там були слова.
«Дівчата, помийте посуд.
Дівчата, приберіть у мене в кімнаті.
Дівчата, виперіть мені одяг»
І у ванній приберіть, дівчата».
Ми тоді не знали, що з цього жарт, а що ні.
Усе було як у тумані.
Усі слова в нас змішалися.
У перервах між гастролями я навіть друзям не дзвонив,
бо я просто не знав, як з ними спілкуватися.
Я взагалі себе не впізнавав.
Пам'ятаю, якось я зустрів у гастрономі Кейт Шелленбах
і не привітався.
Може, вона мене бачила. Не знаю.
Та якби побачила,
вона б зрозуміла, що я став іншою людиною.
Я був у задній частині магазину, біля холодильників,
а вона за щось платила біля виходу,
вона сміялася й говорила з подругою.
Мабуть, я не привітався, бо мені було соромно,
що я так змінився.
До речі про зміни,
я хочу зробити невеликий відступ і попросити пробачення в брата Меттью,
що я називав його «гроші»,
коли ми намагалися серйозно поговорити.
Я такий: «Йо, гроші. Я не знаю, гроші».
А він: «Якого біса ти робиш? Ми просто говоримо».
Отже.
Меттью, вибач мені. Я поводився як мудак.
І це логічний перехід до п'ятого розділу: «Члени в ящику».
РОЗДІЛ 5 ЧЛЕНИ В ЯЩИКУ
Наш альбом швидко продавався, і концерти ставали все шаленіші.
Багато випивки й лайки.
На Півдні нас намагалися заборонити за непристойну поведінку.
Нам доводилося після концерту крадькома тікати у фургон
і виїздити за межі штату, щоб нас не заарештували.
У британській пресі постійно
з'являлися про нас неприємні статті.
І коли ми зібралися на гастролі в Англію,
ці статті про нас
потрапили на перші сторінки серйозних газет.
ПОП-КУМИРИ ЖАРТУЮТЬ З ДІТЕЙ ПРИ СМЕРТІ
Нас чомусь вважали маніяками.
Ми цього не робили, це неправда.
МИ НЕНАВИДИМО АНГЛІЮ ТАК, ЦЕ ТІ САМІ BEASTIE BOYS
Хоча мені подобається. Тут написано «"Жахливий" Горовіц».
-Це мені подобається. Але... -Так.
Шкода, що це прізвисько не приліпилося.
-«Жахливий» Горовіц? -Гарне прізвисько.
Скликали навіть ціле засідання парламенту,
щоб вирішили, чи пускати нас в Англію.
ГЕТЬ, BEASTIES
Серйозно.
У кожному місті, де ми виступали, глядачі давали нам зрозуміти:
«Ви козли, ви ніхто
порівняно з нами».
На нашому останньому концерті в Ліверпулі
цькування вже було жахливе.
БЕЗЛАД З BEASTIES
Під час першої ж пісні на концерті в Ліверпулі
глядачі почали скандувати футбольні кричалки й кидати в нас усіляку гидоту.
А потім це перетворилося на справжню бурю з пивних банок...
Боже, Майку, та ну.
На справжню бурю з пивних банок і пляшок.
І посеред концерту ми втекли й поїхали в Лондон.
BEASTIE BOYS УТЕКЛИ ВІД ПИВНИХ БАНОК
Після цього логічно було б зробити перерву.
Щоб усе заспокоїлося.
Але ми не зробили.
Ми одразу ж полетіли на гастролі в Японію.
А після гастролей по Японії
ми повернулися в Штати й провели ще одні.
Жодних перерв.
Ми працювали далі.
Расселл сказав: «Поїдете знову на гастролі.
Заробите купу грошей. Будете щасливими рок-зірками».
«Гаразд, Расселле, як скажеш».
Він же був менеджер.
Якщо він сказав: «Їдьте на гастролі», то саме це ми й робили.
Ми не задавали питань.
Ми думали, що саме так і треба робити.
Але нам забракло розуму визнати,
що нам почали не подобатися наші пісні.
А це фігове відчуття.
Яук перший почав показувати, що він не хоче цього робити.
Ми й досі були друзями, нам було весело разом.
Але наше шоу перетворилося
просто на шоу.
На бісів трюк.
Ми всі втомилися.
Скучили за рідними.
Скучили за домом.
Ми хотіли просто сходити в магазин по сандвіч і не могли.
Ми хотіли стати такими самими людьми, як раніше.
Усі ті дурниці, які ми запропонували: клітка з танцюристкою,
бісове пиво і член у ящику...
Ми почали цього соромитися.
У нас почалося вигоряння.
Beastie Boys раніше були
як веселий п'яний чувак з абажуром на голові,
а перетворилися на алкоголіка, якого господарі хочуть вигнати з квартири.
Як у фільмі Білла Мюррея «День бабака».
Там, де він знов і знов проживає той самий день.
Але в нашому фільмі був член,
який вистрибував з ящика наприкінці кожного концерту.
Проблема була в тому, що ми самі збудували ящик і стали в ньому членами.
Ми думали: «Скоріше б закінчити концерт,
повернути дурний член у ящик і забратися зі сцени».
НОВИНИ
Що сталося з Beastie Boys?
Наприкінці 1986 року вони видали «Licensed to Ill»,
один з найуспішніших дебютних альбомів усіх часів.
Але другий вони так і не записали, розбіглися
після туру з Run-DMC минулої осені.
Сьогодні Mike D і MCA грають у нью-йоркських групах,
а Ad-Rock в Лос-Анджелесі дебютує в кіно.
Ти недавно перейшов у Шерман, так?
Так. Я переїхав сюди минулого літа.
У розкішний будинок.
Тобі помити машину?
Зараз?
Гаразд.
Отже...
Я знявся в цьому фільмі одразу після «Licensed to Ill».
Він називається «Заблукалі янголи», він жахливий.
Будь ласка, не шукайте його.
Будь ласка, не шукайте й не дивіться його.
Будь ласка, не треба.
Отже...
За рік гастролей ніби
ураган вирвав мене з квартири в Нью-Йорку,
покружляв по всьому світі й закинув догори дриґом у Голлівуд.
Тоді я й отримав роль у цьому фільмі.
Мені було 22 роки, я не розумів, що сталося.
Я кілька місяців не спілкувався з Адамом і Майком.
Ми не посварилися, не побилися,
ми вперше просто не хотіли бачитися.
Мабуть, нам просто треба було відпочити один від одного.
Яук був у Нью-Йорку і серйозно зайнявся гуртом Brooklyn.
А я в Лос-Анджелесі знімався у фільмі.
А Майк...
Майку, що ти робив?
Якщо чесно, я просто пробував різні наркотики.
Ясно.
Особисто я намагався багато від чого втекти.
Моя мама померла перед виходом «Licensed to Ill».
І цей шанс стати іншою людиною
випав мені дуже вчасно.
І після гастролей я продовжував тікати від своїх почуттів.
АДАМ ГОРОВІЦ, 22 РОКИ
Якось після зйомок я повернувся до себе в готель,
і на реєстрації сказали,
що мене у кімнаті чекає посилка.
Я заходжу в кімнату, там велика коробка від Яука.
Я відкриваю коробку, всередині інша коробка.
А потім ще і ще, і ще.
У ній був вакуумний пакет з меленою кавою.
А всередині всього цього безладу була касета.
Це був демо-запис його гурту Brooklyn.
Дивно було спілкуватися з ним щодня багато років,
а тепер нічого не чути про нього кілька місяців.
Було приємно, що він прислав касету зі своєю музикою.
Щоб ми не втратили зв'язок як друзі.
Але це змучило мене замислитися.
Може, він зараз займається цим.
Може, він покінчив з Beastie Boys, і ми більше не гурт?
Якоюсь мірою так воно й було, бо Яук покинув наш гурт.
Але він розповів нам про це лише кілька років по тому.
Йому обридло бути п'яницею з вечірки.
Яук сказав, що Расселл не намагався його вислухати
і переконував, що все гаразд,
що треба знову їхати на гастролі,
налити воду в пивну бляшанку й розбризкувати її
і робити ще купу різних дурниць.
Яуку це набридло.
І він сказав Расселлу: «Я йду».
Протягом цього безумства нам не платили роялті.
Ми заробляли гроші концертами,
наприклад, великими концертами, типу в Медісон-сквер-ґарден.
Але ми отримали нуль доларів за мультиплатиновий «Licensed to Ill».
За альбом, який записала група друзів,
який було справді весело писати,
над яким ми багато годин сміялися
у кав'ярнях, клубах, студіях, гуртожитках, таксі та на вечірках...
Але тепер з якоїсь причини
лейбл вирішив нам не платити.
Рік і Расселл. Наші друзі. Def Jam.
Ми працювали з ними з самого початку.
Ми гадали, що успіх Def Jam – наш успіх і навпаки.
Бо ми всі були друзями.
Расселл ніби сказав, що ми порушили контракт,
бо не почали записувати новий альбом для Def Jam.
Тобто Расселл хотів продовження «Fight for Your Right (To Party)».
Коли Расселл підписував з нами контракт,
ми думали, він у нас вірить.
Та виявилося, йому були потрібні три білі репери, щоб потрапити на MTV.
На нашому місці міг бути хто завгодно.
Гаразд. Повернемося до мене. У Лос-Анджелес.
Я працював там над проєктом...
До речі, Спайку, зроби ласку.
Покажи відео, де Адам падає в басейн.
-Ні, може... -Покажи ще раз.
Покажи його кілька разів поспіль.
Кілька разів.
Бо я ніколи не заїжджав у басейн на машині.
-Так. Звісно. -Гаразд.
Але, думаю, якби я це зробив
і відчув, що машина заїжджає в басейн,
моя реакція не була б схожа на оргазм.
Не знаю. Як на мене, це круто.
Я не знаю, що ще сказати.
Отже, я був у Голлівуді.
Добре, добре, добре.
Отже, я в Голлівуді, на великій голлівудській вечірці, так?
Тусуюся біля басейну, як завжди на голлівудських вечірках.
І чую, що десь грає чудова музика.
«Що це?» І я намагаюся дізнатись, де грає музика,
ходжу туди-сюди, щоб це визначити.
-Шампанського, сер? -Дякую, Mike D.
Отак я ходжу на голлівудських вечірках.
Донні Волберґ? Привіт, ну як?
Можна забрати?
Я шукаю, звідки звук,
і бачу касетний магнітофон.
Біля магнітофона Метт Дайк
і гурт Dust Brothers.
МЕТТ ДАЙК THE DUST BROTHERS
Вони кажуть, що написали цю музику.
Вона була чудова, і на другий день я подзвонив Адаму й Майку:
«Їдьте в Лос-Анджелес, познайомтеся з цими хлопцями».
І вони приїхали.
Я не знав, яка в нас буде зустріч,
бо ми не бачилися кілька місяців.
Але коли вони приїхали, здавалося, що так і має бути.
Ми тусувалися, слухали музику.
І в житті у нас було все гаразд, так?
Яук займався гуртом Brooklyn, я знімався в кіно, Майк відпочивав.
Але мені це нагадало,
що ми маємо займатися гуртом Beastie Boys.
Я так вважав.
І ми обережно вирішили продовжувати самі.
Без менеджера, без продюсера, без лейблу, який нами керує.
Тільки ми втрьох.
Отже...
Не так часто в житті ви розумієте, що це новий розділ.
Розділ 6: «Новий розділ».
РОЗДІЛ 6 НОВИЙ РОЗДІЛ
Музика Dust Brothers була неймовірна,
вона надихнула нас на написання нового альбому.
Але реальність така: щоб і далі бути гуртом,
нам довелося зв'язатися з новими лейблами.
Один з них був Capitol Records.
Ми пішли на зустріч з великим босом, президентом, і він сказав:
«Ви, хлопці, нічого не зробили на "Licensed to Ill". Визнайте це.
Усю роботу виконали Рік і Расселл.
Ви їхнє творіння».
Але вони готові на нас поставити,
хоча ми навряд чи напишемо
таку пісню, як «Fight for Your Right (To Party)».
Ми соромилися цієї пісні,
але не настільки, щоб не використовувати її в переговорах.
Так? Отже, контракт у нас був, тепер потрібен менеджер.
І ми не дуже розумно підійшли до вибору менеджера.
Ми його вибрали, бо він працював з Кенні Роджерсом і Лайонелом Річі.
Ми думали, що це весело.
Іноді дурні жарти
погано допомагають у фінансових питаннях.
Ясно?
А ще у нас була чудова ідея.
Ми подумали, якщо жити в одному будинку,
то ми будемо більше працювати.
Ми взяли гроші за наш новий жирний контракт
і орендували дорогий розкішний особняк у Голлівуд-Гіллз.
Це був не просто будинок.
Він був як музей 70-х років.
Це була суміш «Подружжя Гарт» з «Човном кохання»
і рестораном Regal Beagle з «Троє – це компанія».
Фільм «Подружжя Гарт» дуже на нього вплинув.
Було супер.
Господарями цього дому були Алекс і Меділін Ґрассгоф.
-Саме так. -Невелика деталь.
У цьому домі була зачинена комора.
А коли вам 20 років,
ви цікаві й на наркоті, а там зачинена комора,
то що ви зробите?
Виб'єте двері, так?
Бо вам цікаво, що там.
Там були всі вбрання Меділін Ґрассгоф
з 70-х років.
Тобто...
Так. Так.
Наприклад, замшеві вітровки.
Атласні спортивні костюми.
Усе блискуче й чудове.
Хутряні капелюхи. Ексклюзивні жилети.
Ви підете снідати,
вбрані як Оскар Медісон?
Або краще отак?
От у якому будинку ми жили. Це Майк.
Чудово виглядаєш.
Дякую, Адаме.
Якщо у вас є басейн, але немає містка через нього, це відстій.
Слухайте ще. Моя кімната була не в будинку.
Це була дивна бічна кімната, вона була отам.
А в басейні було маленьке віконце,
у нього можна було бачити мою кімнату, а з моєї кімнати – басейн.
і кожні кілька днів о шостій ранку
я чув голосний стук,
прокидався і бачив таку картину.
Це Яук кликав мене снідати.
Режим дня у цьому божевільному будинку Ґрассгоф був такий:
ми снідали,
а потім зустрічалися з Меттом Дайком і Dust Brothers у студії.
Метт Дайк був ді-джеєм,
у нього в квартирі назбиралися тисячі платівок.
Він був крутий.
Я не знаю. Ми хотіли б знати те, що знав він.
Dust Brothers вивчали інформатику в коледжі Клермонт.
E.Z. MIKE ТЕРЕЗИ
EZ Mike був ді-джеєм.
Джон був комп'ютерним генієм.
Ми доти не бачили комп'ютера в студії.
Ми здуріли від семплів.
Це косяк
«SHAKE YOUR RUMP», РЕЖИСЕР НАТАНІЕЛЬ ГОРНБЛОУЕР
The Dust Brothers відкрили нам нові творчі обрії.
Ми накладали один шар на інший,
навантажували пісні словами, семплами, жартами.
Ми брали дві, три пісні.
І міксували їх так, щоб вийшов цілком новий колаж.
Ми гадали, що це новий рівень.
Я як сутенер У човні їм креветки тепер
Ногу не зламав Кульгаю, бо брейк танцював
На Марді Ґра пов'язали Бо стрибав з пікапа
У мого друга MCA Борода мов у цапа
О, це диско клич
MCA, я всіх пов'яжу Мотузку позич
Отже...
Пам'ятаю, якось увечері в домі Ґрассгоф
Яук увімкнув мікси пісень, над якими ми тоді працювали, дуже голосно.
Ми дивилися вниз на мерехтливі вогні Лос-Анджелеса,
ми були обкурені.
Яук повернувся до мене і каже: «Йо, це кайф».
А я елегантно відповів: «Так, ще щось особливе».
Так воно й було.
Тоді Яук дав волю своїй творчій натурі.
Ріка й Расселла поруч не було, ми все робили самі.
У групи багато іншої роботи, крім написання й запису пісень.
Є фотосесії, зустрічі з пресою.
Після виходу «Licensed to Ill»
ми зовсім не хотіли фотографуватися
у якогось незнайомого чувака.
У Яука з'явилася ідея. Він сказав: «Сфотографуємося самі.
Візьмемо цю маленьку штучку, під'єднаємо до фотоапарата
і зробимо...»
Оце, так?
Гарне фото, Майку.
Дякую.
Ще треба було зробити конверт. І Яук каже:
«Легко. Зробимо панорамний знімок,
це й буде конверт для альбому».
Річ от у чому. Ми завжди були разом.
Яук знав такі речі, і ми відповідали
«Круто».
«Як він це знає? Це так дивно».
А ще під час виходу альбому
велика модна компанія дає вам відомого режисера.
Але тоді нас мучила параноя.
Ми нікому не довіряли, і Яук сказав:
«Ні, запросимо мого дядька,
легендарного швейцарського режисера Натаніеля Горнблоуера.
Він прилетить і допоможе нам
зняти відеокліпи».
КАДРИ «LOOKING DOWN THE BARREL OF A GUN»
РЕЖИСЕР НАТАНІЕЛЬ ГОРНБЛОУЕР
Яук повівся скромно. Приписав дядькові
багато експериментальних рішень.
Насправді рушійною силою був Яук.
У кліпі «Looking Down the Barrel of a Gun»
ми просто вбиралися в одяг Меділін Ґрассгоф.
Ми просто одягалися,
їздили в машині й самі все знімали.
Отож дякуємо, Меділін, за послугу.
«SHADRACH» РЕЖИСЕР НАТАНІЕЛЬ ГОРНБЛОУЕР
Подайте бідним І я завжди вдячний
Бо в мене більше історій Ніж у ді-джея Селінджера
-У мене титул -А ти претендент
Горнблоуер проводив з нами багато часу,
це було круто, бо він був дядьком Яука,
але він був п'яниця, Майку. Не знаю, як це пояснити.
Він любив випити, так.
Ми займаємося своїми справами,
а тут цей старий дивний швейцарець валяється на канапі.
Дивіться, що витворяв Яуків дядько.
Мені це трохи дивно,
бо я не звик бути по цей бік камери,
я більше люблю знімати.
Ти вдягнений відповідно.
Це наш національний костюм.
Можете з цього сміятися,
а я можу посміятися з того, що ви носите ділові костюми,
бо для мене це щось дурне.
Може, я й зараз з вас сміюся.
Десь у проміжках між травичкою, сніданками, вечірками
ми закінчили альбом, оформили його і здали.
Отак.
Ми були дуже раді.
Ми закінчили альбом, яким дуже пишалися.
Люди його куплять, послухають
і побачать, що ми не тільки
хлопці-тусовщики.
Думаєте, ми стали скромніші після сварки з Def Jam?
-Ні. -Але ні.
Ми пишалися собою.
Йо, як ви? Це Beastie Boys для «Yo! MTV Raps».
Кльово!
Дівчино, це правда
Mike D у тебе закоханий
Перед випуском альбому
ми давали купу інтерв'ю.
Ми були готові грати в Медісон-сквер-ґарден
і всіх порвати.
Capitol Records були тільки «за».
Вони були ще більше раді, ніж ми.
Beasties не...
«PAUL'S BOUTIQUE» ВЕЧІРКА З ПРИВОДУ ВИПУСКУ АЛЬБОМУ
...проєкт, яким керує хтось інший.
І вражаючий успіх їхнього першого альбому «Licensed to Ill»
був невипадковий.
Шановані репери
від Eazy-E до MC Hammer і Public Enemy
кажуть, що ці хлопці не підробка.
У них суперкрута музика.
Це те що треба.
Тож годі слів.
Піднімаймо прапор.
Бетмене, будь обережний.
Beasties складуть тобі конкуренцію.
І тоді, 25 липня 1989 року...
увесь світ спостерігав...
за виходом нашого нового альбому «Paul's Boutique», і...
нічого.
Тиша.
Розділ 7: «Тиша».
Жодне радіо не ставить наших пісень. Новий кліп не показує MTV.
Жодних концертів. Усім начхати.
Про нас усі забули.
Ми були як стрижка, зроблена у сьомому класі,
яка раніше подобалася, а тепер її соромляться
і вдають, що її не було.
Пам'ятаю, я був дуже здивований,
що «Paul's Boutique» не мав успіху,
бо коли ми над ним працювали, мені здавалося,
що він набагато кращий за «Licensed to Ill».
Коли ми працювали над альбомом, я думав:
«Він звучить значно краще.
Гадаю, його добре приймуть».
Коли цього не сталося, я був здивований.
Тож тепер я не беруся нічого прогнозувати.
Усім було начхати, що в нас вийшов альбом.
Усім, крім нашого доброго друга Дона Корнеліуса.
Beasties.
Як справи, панове?
-Як ти, Доне? -Добре.
-Привіт. -Привіт, Доне.
-Привіт, чувак. -Привіт.
-Як ти, Доне? -Добре.
-Так. Гаразд. -Мир.
І тобі, брате.
Що значить «Дон Корнеліус»?
-Дон Корнеліус. -Ти це вигадав.
-Це ти. -Дон Корнеліус.
Йо, серйозно, ми хочемо сказати, що вже були на цьому шоу,
а дивилися його...
Багато хто навіть не уявляє відколи. Змалку.
Ось як довго.
Знаєте, у мене є альбоми Soul Train.
Коли будете в місті,
обов'язково заходьте, гаразд?
-Добре, чувак. -Добре.
Beastie Boys!
Ти погрожував Дону Корнеліусу, ти йому поліз...
Подивімося ще раз.
Знаєте, у мене є альбоми Soul Train.
Нащо, Майку?
Я одягнений у якусь блузу.
Ти там наче сорочку носити не вмієш.
Ми схожі на чотирьох різних учасників різних груп.
Хочу зауважити, Адаме,
не ображайся,
але схоже, що тебе ось-ось знудить на плече ді-джея Hurricane.
Тобі недобре.
Я наче зараз або засну, або розплачуся.
І я маю вибачитися перед Доном Корнеліусом,
вочевидь, я висловлював непотрібну агресію щодо нього.
Мабуть, те, що я курив, впливає...
Я не знаю. Дивишся на друга, а потім б'єш його кулаком у живіт
і коліном у яйця.
Викликає шалену агресію.
Боже, Майку. Це... Оце так подробиці.
Я наче курив сорт з назвою «Стівен Сіґал».
Народ.
Пояснюю. У 1988 році ми пішли на концерт Джиммі Кліффа.
Ми були сильно під кайфом,
а посеред концерту Джиммі Кліфф...
Це був літній концерт надворі. Музика замовкає, і він каже: «Зараз
я запрошу на сцену великого, великого актора.
Містера Стівена Сіґала».
Точніше:
«А зараз – великий, великий актор».
Передай ямайський акцент.
І Стівен Сіґал виходить у костюмі ніндзя,
б'є в тімбали і йде.
Так. І знаєш, Адаме?
Це було шалено.
Ша-ша-ша...
ШАЛЕНО
Шалено.
Це ж не смішно. Не знаю, що... Це не смішно.
Недарма ми це прибрали.
Згода. Це виріжемо.
Отже, тоді ми були засмучені.
Саме так.
Докласти стільки зусиль, витратити стільки часу, так цього чекати,
а у відповідь нічого...
Я був розчарований.
Ми очікували, що «Paul's Boutique» наробить шуму.
Він нікого не вразив, і нас це протверезило.
Йо, привіт. Mike D слухає, що там?
Привіт, друже.
Це Білл Гарпер, ваш бухгалтер.
О чорт. Як життя?
Я мушу дещо з вами обговорити.
Виявляється, ваше фінансове становище трохи змінилося.
Здається, у вас більше немає грошей.
Що?
Розумієш, Mike D, друже, ви переїхали в Лос-Анджелес,
орендували величезний дім з мостом через басейн,
купили дорогі машини,
витратили мільйони доларів у дорогих студіях.
Це для роботи.
Ви витрачали 4 200 $ щотижня на мигдальне молоко.
Це теж для роботи.
І знаєте що? Тепер ви збанкрутували.
Чорт, Білле. Це фігово.
Ще й як.
Мені пора, Майку.
У мене Донні Осмонд на другій лінії.
Цей період ми називаємо Чистилище Пола.
Але добре було те,
що з Capitol ми підписали контракт на кілька альбомів.
Подобається їм це чи ні,
а вони мусили дати нам грошей на випуск наступного альбому.
Але нам довелося економити.
Ми витратили купу грошей,
записуючи «Paul's Boutique» у модних студіях.
І подумали: «До біса.
Візьмемо гроші за альбом, створимо власну студію
й заощадимо».
Ми знайшли стару бальну залу Елкс-лодж в Етвотері,
сонному районі Лос-Анджелеса,
де ніколи нічого не відбувалося.
Ми побудували примітивну студію з баскетбольним кільцем,
а Яук збудував скейт-рампу.
Ми хотіли знову грати більше своєї музики,
хоча ми спочатку не знали, що це значить.
Ми виїхали з дому Ґрассгоф.
Зняли собі дешевші помешкання.
Яук жив у дерев'яному будиночку.
Так? Чесно.
Ми почали економити.
Але як завжди, ми хотіли робити те, що завжди:
писати музику, тусуватися, дуркувати.
Але тепер ми хотіли робити це інакше.
Подумали: може, не брати семпли улюбленої музики,
а спробувати грати її самим?
Чому б не зіграти The Meters?
Спочатку було відстійно.
Я панк-гітарист і намагався зіграти джаз і соул.
Було негарно.
-Майк нормально барабанив. -Дякую.
А Яук купив собі контрабас.
Дивно, але він умів на ньому грати.
Типу... Не знаю, чи ви пробували грати на такому,
але це дуже важко.
Тепер ми щодня приходили в свою студію
і грали з нашими друзями Money Mark і Mario C.
Ми познайомилися з Mario C, працюючи над «Paul's Boutique».
Він був інженером Dust Brothers,
ми попросили його допомогти обладнати студію.
Врешті ми переконали його грати з нами.
Коли ми жили в цьому неймовірно дорогому особняку в Голлівуді,
Майк врізався машиною у ворота.
Це правда.
Але у Маріо був друг-тесля Марк Нішіта,
він приїхав їх лагодити.
Маріо сказав, що він до того ж чудовий клавішник.
І коли ми побудували студію й почали грати,
ми попросили його допомогти нам зробити звук більше запальним.
Голосніше.
Отже, Яук на контрабасі, я на гітарі.
Послухай цю гітару, Адаме.
Гітарне соло.
Майку, зараз ідуть тарілки.
Марк на органі, отже, в нас починає щось виходити, так, Марку?
Це тривало близько року, і ми були щасливі.
Ми навчилися грати на своїх інструментах і нарізати семпли.
Ми створювали біти, які хотіли.
Грали нашу улюблену музику.
Проблема була тільки в тому, що ми не закінчили жодної пісні.
Коли треба було співати,
ми починали соромитися.
Ми були ні в сих ні в тих,
не розуміли, як звучить наш вокал.
Як він узагалі має звучати?
Ми вважали себе реперами, наші перші два альбоми були в стилі реп.
Але про що нам репувати?
Ми не почувалися хлопцями,
що написали «Licensed to Ill» і «Paul's Boutique».
Ми точно не знали, хто ми такі.
Якось уранці я був удома,
і мене розбудив дзвінок, якого раніше не бувало.
Батько нашого друга плакав у телефон.
Батько нашого друга Дейва Скілкена
сказав, що Дейв помер від передозу.
Йому було 20 років.
Я раніше не втрачав таких близьких друзів.
Знайомих – так, але не друзів.
Це було зовсім інше.
Девід Скілкен.
Ми всі повернулися в Нью-Йорк на похорон Девіда.
-Скажи «привіт», Дейве. -Привіт.
Це було страшенно сумно.
Йо, це Дейв Скілкен. Це Шейді Ван.
Потім ми пішли в якийсь бар,
бо так усі роблять після смерті друга.
П'ють пиво і згадують його.
Ми трохи соромилися
під час зустрічі з давніми друзями.
Ми думали, що вони вважатимуть нас тусовщиками
і сміятимуться з цього.
Але Кейт і наші давні друзі так не поводилися.
Ми просто сиділи й згадували Дейва.
І для нас це значило набагато більше, ніж ми думали.
Ми не просто так були друзями.
Ми відновили зв'язки з Нью-Йорком.
Було приємно знову поспілкуватися з усіма.
Убиває себе і
Як мені тепер з кимось дружити
Це було сумно,
але ми повернулися в свою студію в ЛА.
І не знаю, чи нам допомогла зустріч з друзями
чи зміни в житті, але до нас прийшло натхнення.
Раптом ми почали завершувати пісні.
«JIMMY JAMES» РЕЖИСЕР НАТАНІЕЛЬ ГОРНБЛОУЕР
І ми відчули,
що треба продовжувати роботу.
У нашу музику можна включити все, що ми любимо,
наш альбом може бути міксом різних типів музики,
включати різні звуки, діалоги й семпли,
усе, що нам здавалося смішним.
У 22 роки важко зрозуміти, що робити зі своїми почуттями.
Ми не могли розповісти один одному, що ми відчували.
Але, думаю, якщо це відчувати
і не обговорювати,
то можна використати ці почуття у творчості.
Привіт, народ Починається новий день
Ще один ранок на Землі
Ми так довго його чекали
Тепер світить сонце Відкриємо завіси
Це як формальна посвята
Крик заради натхнення
Я хочу тільки Щоб мені було добре
Розслабитися й дуркувати
Посилати любов У всі куточки країни
Я стрибаю на сцену Й беру в руки мікрофон
Я не граю роль Я такий і є
Якщо ви мене осуджуєте Мені начхати
Ми думали: «До біса», так?
Тобто...
Робитимемо те, що хочемо.
Якщо у The Clash є в альбомах панк, реп і реґі,
то чим ми гірші?
Чому б нам не розташувати наркоманську пісню поруч з репом,
а потім гардкор?
Це наша пісня «Time for Livin'».
Ми хотіли поекспериментувати й зробити все, що вміємо.
Ми зіграли на інструментах і нарізали семпли.
Раніше ми цього не робили.
І під час експериментів ми дозволили собі співати.
Ми цього теж ніколи не робили.
Але подумали: «До біса. Спробуємо».
Щось спливає на поверхню
Навколо вогонь
Але це все ілюзія
Ця пісня називається «Something's Got to Give».
Яук написав слова про зміни та зростання.
І це логічно, бо тоді Яук все пробував.
Він переходив усі межі.
Наприклад, він подзвонив мені о 4:30 ранку і сказав:
«Я записую голубів. Послухай».
А я йому: «Чувак, я сплю».
Та річ не в тім.
Я кажу, що він переживав зміни.
Він подорожував,
займався сноубордингом з гелікоптера, ходив у похід у Непалі.
Його цікавило все.
Кіно, буддизм, музика,
зустрічі з людьми з різних країн.
Якщо ви відчуваєте те саме, що і я То це шедевр...
«PASS THE MIC» РЕЖИСЕР НАТАНІЕЛЬ ГОРНБЛОУЕР
Те, про що я думаю Видно з моєї ходи
Мої почуття ви можете побачити В моїх словах...
Через два повні роки в нашій студії
ми закінчили альбом «Check Your Head».
Розділ 8: «Альбом, який усе змінив».
Нам дуже подобався альбом «Check Your Head»,
ми хотіли виступати з концертами і знайшли нового менеджера Джона Сільву.
Він сказав, що як ми справді хочемо на гастролі,
то нам доведеться рвати дупи, грати в багатьох клубах
і дуже тяжко працювати, щоб повернутися в більші клуби.
Він був з нами чесний.
І він мав рацію, бо людям тоді здебільшого було на нас начхати.
Він досі наш менеджер.
Отже...
Добрі новини... Добрі новини: наш загін був готовий до гастролей.
Погані новини: треба дуже багато працювати.
Вилізаю з ліжка Та йду на кухню
Наливаю собі чашечку амбіцій
Позіхаю, потягуюся Й намагаюся ожити
Застрибую в душ І кров біжить швидше
На вулиці вже багато машин
Усі, як я, їдуть на роботу З дев'ятої до п'ятої
Робота з дев'ятої до п'ятої Як жахливо так заробляти
На життя ледь вистачає Усе забирають і нічого не віддають
Використовують твій розум Але тебе не цінують
Так можна й збожеволіти...
П'ять років тому ми були на Медісон-сквер-ґарден, так?
-О, так. -А тепер граємо в клубах.
Ви думаєте, ми були засмучені, але падіння теж може бути веселим.
Хоча ми грали лише для кількасот людей,
квитки розпродувались.
Глядачі були не такі, як у 87-му.
«Licensed to Ill» – це був стадіонний рок.
А на концертах 92-го року було повно диваків, схожих на нас.
З якими ми відчували зв'язок.
Ми виступали для людей,
з якими хотіли б спілкуватися.
Але ми все ще думали, яка буде наша група,
і через рік концертів почали розуміти, що ми робимо.
Я тільки під кінець гастролей «Check Your Head»
почав вважати себе музикантом.
Ми рік поїздили з концертами і знову почали писати пісні.
Нам було весело грати й писати музику разом,
то нащо зупинятися?
«Check Your Head» і «Ill Communication» були як один альбом,
і ми все рухалися далі.
Ми з радістю щовечора йшли в студію.
Приходили всі наші друзі, тусувалися.
У нас же був баскетбольний майданчик і хаф-пайп.
А ще тонни музичного обладнання.
До нас заходило багато чудових людей.
Q-Tip грав у баскетбол і записав куплет пісні «Get It Together».
Крістіан Хосої і Джейсон Лі приходили покататися на скейті.
Часто заходив Біз Маркі.
Якось наша давня подруга Джилл Канніфф
подзвонила й попросила прослухати демо її групи Luscious Jackson.
Яук...
Яук сказав:
«Це круто. Треба заснувати лейбл і випустити альбом».
Тепер у нас був музичний лейбл Grand Royal.
Музика була чудова, а особливо багато важило для нас те,
що в Luscious Jackson вступила Кейт, коли вони почали давати концерти.
І через десять років ми знову почали спілкуватися.
Усе це відбувалося під одним дахом у нашій студії G-Son.
Одного разу я прийшов
і почув, як Яук грає чудову басову лінію.
Вона була така гарна, ніби з готової пісні.
Я питаю: «Йо, Яук. Що це?»
А він каже: «Це наше. Я щойно написав».
Я сів за барабани. Почав грати.
Потім клавішник Money Mark почав грати на органі.
А Адам увімкнув гітару і теж почав грати.
Ми швидко зробили аранжування й записали його.
Цю пісню ми написали швидше за всі,
і це був наш улюблений інструментал.
Але з якоїсь причини
він багато місяців лишався без слів.
Коли ми закінчували альбом,
то розуміли, що треба щось робити з цією піснею.
Ми кілька разів намагалися заспівати там реп,
але не виходило.
І я вирішив зайти у гості до Mario C,
щоб він записав, як я кричу.
Слова були про те, яка Маріо жахлива людина,
як він постійно нам заважає й затримує нас.
Я думав, весело буде стояти поруч з ним
і кричати на нього, а він запише.
Послухай мене Бо ти нічого сказати не можеш
Ти мене затикаєш Натиснувши кнопки
Але йо, я...
Я подумав, що треба сфотографуватися
як копи під прикриттям, з пончиками тощо.
Але потім вирішили: «На фіг. Краще знімемо відео».
Прийшов Спайк, і ми влаштували маскарад, як звичайно.
Бігали туди-сюди, як маніяки,
без дозволів від копів, пожежників та інших.
Мабуть, ти не отримаєш Того, що бачиш
Тому не радій заздалегідь...
У РОЛЯХ: НАТАН ВІНД «КОЧЕЗЕ»
А я кажу тобі: це саботаж
ВІК КОЛФАРІ «БОББІ, НОВАЧОК»
АЛАСОНДРО АЛЕҐРЕ «ШЕФ»
Це знову все для нас змінило.
Цього літа ми були хедлайнерами на фестивалі Lollapalooza.
Отже, ми в Міннесоті.
Там велике поле, вогнища вдалині,
і люди веселяться.
Ми виходимо на біс і співаємо «Sabotage».
І веселощі переходять на новий рівень.
Ми зійшли зі сцени, подивились один на одного й подумали:
«Оце так. У нас є нова остання пісня».
І усе це завдяки басовій лінії Яука.
Усі ми бували поруч з другом,
коли він раптом сказав чи зробив щось круте.
Але коли те, що спочатку здавалося дурницею,
перетворюється на щось тривале й важливе...
ну, таке трапляється нечасто.
Торік ми дали багато інтерв'ю
про нашу книгу «Beastie Boys Book».
Частіше за все нас питали
про слова, які Яук написав до пісні «Sure Shot».
Я хочу сказати те Що треба було сказати давно
Неповагу до жінок Пора припинити
Усім матерям і сестрам Усім жінкам і подругам
Я хочу висловити свою любов І величезну повагу
Це не було сказано з якоїсь видатної нагоди.
Яук просто написав цього вірша і ще якогось
і зачитав їх, коли йому передали мікрофон.
І ми подумали: «Ого. Круто, що він це сказав».
Він звертався не лише до глядачів, він звертався до нас.
Ці два роки запису альбомів і гастролей були для нас важливі.
Ми змінили напрям нашої групи.
Ми змінились як люди і як друзі.
Ми думали про світ загалом, а не тільки про наш світ.
Коли ми були популярні в 1987 році,
ми брали участь у American Bandstand, і нам було начхати.
Ти прокидаєшся, уже запізнюєшся в школу І не хочеш туди йти
Ми не дуже працювали над своєю майстерністю.
Але через сім років, коли ми грали «Sabotage» на премії MTV,
ми поставилися до цього серйозно.
Коли ми грали на фестивалях чи телешоу, де були інші гурти,
ми вважали це змаганням.
Ми хотіли перемогти.
Ми казали це ніби жартома,
але майже на 100 % серйозно.
Ми хотіли, щоб усі, хто дивився це шоу або був на фестивалі,
повернувшись додому, назавтра сказали:
«Бісові Beastie Boys усіх порвали».
Ми грали заради перемоги.
І коли ми грали на премії MTV, ми перемогли. Так, Майку? Ні?
-Так? Ні? -Аякже.
Ми перемогли?
Безперечно. Ми були найкращі.
Але... того ж вечора Спайк Джонз був номінований
на найкращого режисера за кліп «Sabotage», але не переміг.
І тоді дядько Яука Горнблоуер оскаженів.
Премію за кращу режисуру кліпу отримує...
Кажи.
R.E.M.
Це свавілля, бо Спайк – той режисер, який...
Я зі Швейцарії, зрозуміло? Скажу вам так.
Я змалку мріяв, що Спайк здобуде цю нагороду.
А тепер сталося це,
і я хочу всім сказати, що це фарс.
Усі ідеї «Зоряних війн» належали мені.
Ого.
Розділ 9: «Я повертаюся в Нью-Йорк».
Гадаю, з мене годі
Отже, в Лос-Анджелесі нам було добре, так?
У нас був будинок з містком через басейн,
чудова студія, у нас з'явилося багато друзів і багато чудової музики,
ми стали справжніми музикантами.
Але ми прожили там вісім років, час минув.
Нам було вже десь 30 років, і ми скучили за домом.
Скучили за рідними.
Перший у Нью-Йорк поїхав Яук.
Йому обридло вештатися світом,
він вирішив повернутися в Нью-Йорк і стати ньюйоркцем.
Ми з Адамом теж поїхали
і втрьох зайнялися нашою улюбленою справою –
астрофізикою.
Але з цього нічого не вийшло.
Літо 96-го року.
Ми знову були вдома й жили дорослою версією нашого шкільного життя.
Нічого не робили, вешталися туди-сюди,
тусувалися з новими друзями, слухали нову музику й писали нову музику.
Ми не споважніли, просто заспокоїлися.
Минуло кілька років, ми, як звичайно,
писали музику, замовляли їжу, дуркували, тусувалися, знову писали
й завершили альбом.
Мабуть, він наш улюблений, бо експериментальний.
«Hello Nasty».
І коли ми поїхали з ним на гастролі, це був наш найбільший тур.
Ми не забули «Fight for Your Right (To Party)»,
але тоді ми хотіли обійтися без цього.
На той час ми були вже дорослі.
Пива, члена й тусовщиків не було.
Цього було більше не видно.
Тепер ми подорослішали.
У кожного з нас були свої заняття, як у дорослих.
У нас були сім'ї, лейбл,
журнал, магазин велосипедів,
але ми втрьох
записували альбоми, їздили в тури й давали концерти.
Ми не те щоб виросли, але стали мудріші.
Можна сказати, почали замислюватися над своїми помилками
завдяки Яуку та ідеям, якими він з нами ділився.
Але це правда лише частково.
Ми були готові до змін.
Ми підштовхували один одного, щоб казати й робити те, що хочемо.
Якщо Яук хотів написати пісню «Bodhisattva Vow»
про клятву буддиста робити світ кращим – чого б і ні.
Це просто круто.
Нам вистачило зрілості зрозуміти,
що наші теперішні й минулі вчинки
мають добрий і поганий вплив на людей.
Ми вдячні за те, що дожили до того, щоб це сказати.
І нам пощастило, що ми й тепер можемо щось змінити.
В альбомі «Hello Nasty» є пісня «Song for the Man», її написав Адам...
Де ти? Її написав Адам.
...про те, як поводяться деякі чоловіки, якщо поруч проходить жінка.
Інтерв'юер назвав його лицеміром
через те,
що він написав і «Fight for Your Right (To Party)».
Почувши його відповідь,
я пишався, що він мій друг.
Він сказав щось на кшталт:
«Краще я буду лицеміром, ніж тією самою людиною завжди».
Гаразд.
Розповім вам про...
Я розповім вам історію з нашої книжки, «Beastie Boys Book».
Гаразд.
Називається «Останній концерт».
Ми не знали, що це буде наш останній концерт.
Усе того дня було як звичайно.
Ми були хедлайнерами на величезному фестивалі в Теннессі – Bonnaroo.
Був 2009 рік.
Туди з'їхалися тисячі людей,
а ми були хедлайнерами.
Ми приїхали в Теннессі раніше, щоб знімати кліп
на нову, ще не видану пісню.
Ми співали її з репером Nas, а Роман Коппола був режисером.
Це було дивно, але нормально для нас – ми граємо на великому концерті,
а хтось такий як Роман з камерою «Bolex»
бігає за нами по супермаркету в Теннессі.
Що дивніше, то для нас нормальніше.
Життя ніколи не буває циклічне.
Іноді це шестикутник,
але, гадаю, зазвичай події не мають форми,
ніби малюк їх малює крейдою.
Хоча є й спільні нитки.
Яук, я і Майк досі разом.
Досі сміємося. Досі як сім'я.
Ел Ґрін завершував будувати декорації на одній з кількох сцен фестивалю,
чути його голос вдалині було приємно.
Я ніби знову був школярем,
сидів у себе в кімнаті й чекав друзів.
Але це було дуже давно.
Це вже неможливо повторити.
Кейт Шелленбах не було з нами в Теннессі.
Джона Беррі не було.
Дейва Скілкена, Боско, Капітана,
Дейва Парсонса, батька Майка...
Немає Майкового тата і моєї мами.
І багатьох інших.
Тепер я, Адам і Майк були старші і знали це.
Ми мали випустити новий альбом
і були ще у грі.
Ми збиралися почати все спочатку.
Виступати на великому фестивалі – це не те що в затишному клубі CBGB.
Але чорт забирай. Ми не знали, що це наш останній концерт.
Величезна втрата для світу музики.
Адам Яук з Beastie Boys помер після тривалої боротьби з раком.
Він був відомий як MCA. Ці троє музикантів
були в авангарді цього руху.
Яук був самоучкою-музикантом, а потім і режисером.
Адаму Яуку, MCA, було 47 років.
У нас у всіх є різні друзі.
Наприклад, козел...
з яким іноді весело.
З такими весело пиячити й жартувати,
але по допомогу до них не звернешся по фізичну чи емоційну допомогу,
бо вони ненадійні.
Або друг, з яким іноді бачишся, з ним приємно поспілкуватися,
ти завжди думаєш:
«Треба проводити з ним більше часу».
Але чомусь не проводиш.
І є справжній друг.
З яким ти годинами висиш на телефоні.
Який допомагає з переїздом, відвідує в лікарні,
який завжди має для тебе місце на канапі,
якщо треба.
Це рідкісний тип друга. Ми всі це знаємо.
Але є ще більш рідкісний.
Той, хто тебе мотивує.
Той, хто змушує не тільки себе
робити щось велике,
а каже, що ми повинні зробити це разом.
І робить це.
Таким другом був Адам Яук.
Друг, який буває раз у житті.
Друг, який робить те, що треба.
Друг, який надихає тебе на зростання.
Зробіть голосніше. Цю пісню Яук написав для «Hello Nasty».
В 1990 році Яук поїхав у Індію, Непал й зустрівся з тибетськими монахами.
Він хотів зрозуміти їхню обітницю ненасилля.
Чому вони вирішили не боротися з урядом,
який б'є й арештовує людей за те, що вони махають прапором Тибету.
Він хотів зрозуміти.
Він хотів допомогти.
Але як це властиво Яуку –
він не просто виписав чек якійсь організації,
він заснував власну.
Фонд «Міларепа».
Він організував перший концерт Tibetan Freedom.
Дводенний благодійний концерт
в парку «Золоті ворота» в Сан-Франциско.
Це був найбільший благодійний концерт після Live Aid.
Те, що він зробив, увійшло в історію.
У сотень тисяч людей лозунг «Свободу Тибету» був на язиках
і на стікерах на бампері.
Вони почули заклик до ненасильницького спротиву
завдяки хлопцеві з Beastie Boys.
Хто ще б таке зробив?
Яук, Майк і я більше часу провели один з одним,
ніж зі своїми родинами.
Це правда.
І якщо говорити про мого друга, репера Mike D,
відомого як Sweet Lou, або Майкл Луїс Даймонд,
то я його знаю, так?
Я все про нього знаю.
І він знає все про мене.
А Адам Яук – це загадка.
Головоломка.
Закінчуй ти, я не можу.
Лабіринт ідей та емоцій.
Ребус, джокер.
І через 35 років дружби
я так і не знав, що він збирається сказати чи зробити.
Він був живим запереченням ідей про те,
ким треба бути і що робити.
Він буддист, який розповідав,
як учора ввечері був на афтер-афтерпаті якогось модного шоу.
Він автор пісні «Fight for Your Right (To Party)»,
який пішов у похід у Непал шукати якихось таємниць.
А потім зустрічався з політиками у Вашингтоні
і розповідав про те, що дізнався.
Якось він сказав мені, що йому подобається далай-лама,
бо він веселий чувак.
Вочевидь, були й інші причини,
його цікавила духовність, віра й буддизм, так?
Але «веселий чувак» від Яука звучало цілком логічно.
Веселий – це важливо.
Хто щодня працює з двома найкращими друзями?
Я працював.
Гадаю, мені дуже пощастило.
Нам не завжди було легко й весело.
Іноді двоє з нас дуже хотіли щось зробити,
кожна клітинка тіла кричала: «Треба це зробити»,
а третій казав:
«Ви, хлопці, як хочете, а я проти».
І я йшов додому й жалівся всім, хто був готовий слухати.
Я такий: «Боже мій. Ви не повірите, що сьогодні зробив Горовіц.
Він просто... Я від нього божеволію».
Та хоча нам подобалася якась пісня, рядок чи ідея,
бути разом нам подобалося ще більше.
Врубайте мене Ніби я Едді Гарріс
Ви їсте сир Ніби я з Парижа
Я починаю іронізувати Гадаєте, я під кайфом
Ви знаєте, що я пішов Я скажу вам чому
Скажіть, кого ви зачіпаєте Може, я не зрозумів
Чому ви усміхаєтеся Або біситеся, ось послухай
Подумки я хочу все розвалити
Уява розігралася Я їх струшу
Хай спаде, як бруд
Коли я в ударі Я люблю їздити й ковзати
У мене дуже глибокі тексти
У мене багато реквізиту
То чого Чого ви хочете?
Я смішно витрачаю гроші
Я сказав: «Звідки у вас ця інформація?»
Гадаєте, ви можете втекти Від прозріння
Ні, ви від нього не втечете
-То чого ж ви хочете? -Чого ви хочете?
То чого Чого ви хочете?
Дозвольте втрутитися і сказати, що я їх люблю,
я виріс на їхній творчості і вважаю, що вони супер.
ПАМ'ЯТІ АДАМА ЯУКА
ІСТОРІЯ BEASTIE BOYS
Mike D, Mike D.
Тепер не проси мене всміхнутися
Побудь тут, буде цікаво
Ти не зможеш набрати мій номер
Мабуть, тому що я такий різний
Авторитет стилю
Коли я чую «дитино» Це викликає в мене спогади
Від річки Гудзон до Нілу
Я пробіг марафон До останньої милі
Якщо ви нападете на мене Я дам відсіч
Люди кажуть, у мене дикий стиль
Я тебе розлютив і обдурив
Підійди до мене Я реп-профі
Якщо хочеш батлу Ти заперечуєш очевидне
Прилетів з Урану зацінити мій стиль
Спробуй осудити мої рими
Й опинишся у вигнанні
Міжгалактичний, планетарний Планетарний, міжгалактичний
Jazz и AWOL – наша команда
Приходь на вечірку Поруш наш спокій
Коли йдеться про біти То я звір
Я люблю цукор з кавою та вершками
Я мушу розважати людей Щоб їм не було нудно
Я надто солодкий, щоб бути кислим Надто милий, щоб бути злим
Я не хочу удавати Крутого хлопця
Але щоб врятувати світ Я плестиму змову
Mario C розкриє мене
Я сяятиму, як сонячний промінь
І репуватиму Бо це моя мрія
Я отримав «відмінно» від Moe Dee За розкриття теми
А ви позеленієте із заздрості
Ви заздрите моїм римам і ритму
Другий вимір, нова галактика Міжгалактичний, планетарний
Планетарний, міжгалактичний
Ми родом з олдскульного хіп-хопу
Роззувайтеся Лишайтеся в шкарпетках
Рими заразні, як сифіліс
Бо музика жива Як електрошок
Я вмію робити воп А ще флінстоун-флоп
Tammy D збирає грошики
Beastie Boys задають ритм
Бах
Коли я малював графіті У мене був псевдонім Слоп
Якщо мій реп – суп, біти – складники
Вийдіть з-за столу Коли я почну різати
Я дроворуб Ді-джей Ad-Rock
Якщо спробуєте мене збити То вас засміють
Я вас підсмажу в своєму воку
У вас задрижать коліна Й тріснуть пальці
Ніби вас ущипнув містер Спок
Міжгалактичний, планетарний Планетарний, міжгалактичний
Інший вимір Інший вимір
Зробіть це
Слухайте всі Раз і назавжди
Ми в Дайтоні Весело тусуємося
На весняних канікулах Це не смішно
Минуло два дні А в мене вже немає грошей
Довелося спати в машині Бо в готелі немає місць
Я зустрівся з красунею з сестринства І закохався
Я спитав: «Що ти вивчаєш?»
Вона сказала: психологію
Я сказав, що виступаю на MTV
Вона сказала, що хоче познайомитися З Аланом і Мартою Квінн
Я кажу: мене звати MCA
І я тебе познайомлю Я в Дайтоні
-На відпочинку -Ми Beastie Boys
-MTV -Весняні канікули
86-го року
Що таке?
Минулого тижня я був у Шанхассені, Міннесота, з Beastie Boys.
Вони готувалися до туру і сказали:
«Потрібні Marky Mark and the Funky Bunch».
-Я б хотів з ними. -Може, я це влаштую.
Що таке?
«Ви ніхто порівняно з нами». Таке ставлення.
-І на той час... -Стривай, Майку.
Гарний британський акцент.
Йо, Майку.
-Ходімо, чувак. -У нас купа справ.
-Треба уже щось робити. -Ходімо.
«Ще один літак, ще один потяг, ще одна пляшка», –
співають Beastie Boys у «No Sleep Till» – назва міста.
-Ерік. -Що таке Бруклін?
-Мабуть, це ґранж. -Ґранж.
Ґранж.
Хтось помітив, що в Cozy Soup 'n' Burger,
коли замовляєш бургер, у них є ложечка для морозива
і є ящик з м'ясом,
і вони беруть ложечкою м'ясо
і кладуть його на гриль?
Цікавий факт: у дитинстві ми думали: «Йо, коли ми будемо дорослі,
у нас удома теж буде ящик з м'ясом».
-Чесно. -Це правда.
-Так? -Звісно.
Як вам гастролі з Foo Fighters і Sonic Youth?
Я виріс на музиці Foo Fighters, я...
Коли мені було чотири роки, я...
-Йо, скажу вам... -Ці хлопці – супер.
Ці хлопці просто потрясні.
Я Sonic Youth слухаю змалечку.
-Правда. -Серйозно.
-Діти виросли. -Я купав собак з Торстоном.
Ми вже викупали цього пса.
-Не свари мене. -Ми вже його викупали.
Що таке? Ви ж не будете мити собак усе життя.
Їдьмо на гастролі. Дамо кілька концертів.
Ми раді та здивовані.
А ще ми...
Ще ми здивувалися, що Рік...
«А ще ми здивувалися... Рік – росіянин?»
Тому ми підходимо один одному. Для роботі в групі це потрібно.
Ми банда. Розумієте, про що я?
Що у виставі сподобалося?
Наш вихід був непоганий.
-Що скажеш? -Коли виступали ці хлопці,
коли вони грали «King of Rock»,
було найкраще.
-Так, ця піротехніка. -Думаю, найкраще...
-Це наша банда. -Справжня банда.
Бо, знаєте...
-Майк збожеволів. -Чорт.
Що таке з Майком?
Тобі ще потрібне взуття.
Де твоє взуття?
Не можу знайти ні туфель, ні замшевих штанів.
Коли MTV показує кліп з цікавими музичними ефектами,
який приносить у цей жанр щось нове, ми називаємо його проривним.
«Shadrach» цікавий з двох причин.
По-перше, там гарна анімація,
а по-друге, його зняв і поставив член гурту.
Режисери Джонатан Дейтон і Валері Феріс провели
зйомки на концерті Beastie Boys.
А потім музикант гурту MCA узяв ці кадри й пофарбував їх,
вийшла чудесна анімація.
Оцініть його роботу.
Це новий кліп Beastie Boys «Shadrach».
Секундочку, Адаме.
Зачекай секунду. Вибач, Адаме.
-Адаме... -Що? Що таке? Девід Кросс?
Що... Вибач, я просто... Що таке?
Що таке? Бен Стіллер?
-Привіт, народ. -Що? Хто?
-Вітаю. -Привіт, Стів Бушемі.
Привіт, як справи?
Вибачте. Я йшов по лотерейні білети
і випадково почув...
Я щойно прокинувся. Але, здається, я чув...
Здається, ви згадали «Paul's Boutique».
Їхній найновіший альбом – «Licensed to Kill»,
і він став платиновим через два місяці.
«Licensed to Kill», так?
-«Ill». -«Ill»!
«Ill», Джоан.
Чекайте. У мене там усі ці дурні контакти. Хвилинку.
Їхній альбом називається «Licensed to Ill».
Дурна назва для альбому.
Усі знають, що «Paul's Boutique» був величезною бізнес-невдачею.
-Жахливою невдачею. -Провалом.
-Гірше не буває. -Його не купували.
Мабуть, це було так принизливо.
Величезна невдача.
-Дуже дякую за нагадування. -Це всі знають.
Падіння було жахливе.
Хочу спитати: як ви продовжили...
Навіть не як. Чому ви продовжили займатися музикою?
-Але... -Хоча потім, як нам відомо,
його визнали одним з найвпливовіших реп-альбомів, так?
Я просто кажу, Адаме, що мені він нагадує реп-альбом «Pet Sounds»...
...через велику кількість семплів, шарів...
Семплів, шарів.
Хіп.
Хоп.
А ви кажете: «Нікому він не сподобався».
І мені здається, ви поводитеся так:
«Він не був гарний, і я скажу, що він не був гарний.
Але я хочу, щоб ви подумали, що він був гарний».
Ви просто хочете, щоб ми вас пожаліли,
але насправді ви жалієте себе.
Не хочу в цьому розбиратися.
І це не так і важливо.
-Майку, як справи? -Привіт.
-А сьогодні... -Йо, привіт.
Проведемо світову прем'єру «Jimmy James».
Гаразд.
Це з «Маленьких негідників»:
«Як тебе звати? Джиммі Джеймс. Спитай ще раз, я відповім так само».
Ні, це «Три мої сини».
Коли дядько Чарлі ганяється за дітьми з ножем.
Якщо говорити про гастролі, на яких ми були,
то найдивніша людина, з якою ми їздили, це Майк.
Цей хлопець просто божевільний.
Привіт, я Майк.
-Отже... -Я з гурту Beastie Boys.
Привіт, чувак.
«Темрява серед білого дня.
Тіні на срібній ложці.
Саморобні леза, повітряна кулька».
Не пропустіть гастролі Beastie Boys спекотного літа 92-го року.
-Гаразд! -Що далі?
-Так, чорт забирай! -Куди поїдете далі?
Тусовщики Run DMC і Beastie Boys уже їдуть у ваше місто.
Ми дамо крутий концерт наживо. Так, хлопці?
-Малий! -Що таке?
Ми вже помили цього пса.
Не свари мене.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк