Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
-V redu. -Dobro. Živjo.
Pripravite se. Imamo hitrost.
-Si pripravljen? -Ja.
In zdajle zgodbica sledi
o treh porednih bratih, ki jih poznate vsi.
Začela se je že pred leti...
-Z Ad-Rockom. -MCA-jem.
-In mano. -Mikom D.
-Kateri je vaš najljubši Beastie? -Po svoje se enačim z vsemi.
Všeč mi je MCA.
Mike D.
Moj vzornik je Ad-Rock.
Ko neki bend tako dolgo poslušaš, po svoje vsi člani.
Odvisno od obdobja.
Moj srček je Mike D.
Zelo duhovit je, ampak subtilno.
Vam je kateri video še posebej všeč?
Tisti z vaje, ki ga nikoli niso predvajali.
Pokličite številko na zaslonu!
Vso skupino je povezoval MCA. On se je domislil tistih norosti.
MCA je bil zelo pomemben.
Bil je zelo vpliven, dobrosrčen.
Zame je bil največji frajer Ad-Rock.
Ta beseda zdaj ni veliko v rabi,
ampak mi ustreza. In njima tudi.
Mačo.
Mačisti smo.
Ker je tako iskren. Boleče iskren.
Glasbeno nismo nadarjeni. Preizkusili smo se drugje.
Yauch.
Jo, rad bi pozdravil babico.
Zame je glavna bas kitara.
Jo, počakajte, usedite se.
Ni še konec.
Daj!
Njihova glasba je zelo vplivna.
Glasba mojega življenja.
Glasba našega življenja.
Številne skupine razpadejo,
potem pa se člani znova povežejo.
Oni so ostali skupaj ves čas.
Ne prenesem, vem, da si to načrtovala.
Zato bom takoj vse razkril.
Tukaj mi prav nič fino ni.
Tvoja kristalna krogla se mi motna zdi.
Medtem ko sediš in se ti vse čudno zdi,
mene ta trn v peti boli.
O, bog, vse to je fatamorgana,
vse je zahrbtno kot podgana.
Ja!
V redu.
Jo!
Kako ste?
Brooklyn!
Živjo.
No...
Pozdravljeni.
-Pozdravljeni. Sem Adam. -Živjo, Adam.
In jaz sem Mike.
Znan tudi kot Michael Diamond ali Mike D.
Beastie Boys iz New Yorka.
Povedala vam bova zgodbo o treh mulcih,
ki so postali prijatelji
in več kot 30 let skupaj počeli nore stvari.
Potrudila se bova v dvoje, ker tretjega ni tukaj.
Adam Yauch...
Oziroma MCA.
Leta 2012 ga je premagal rak.
Ko je Adam umrl, smo nehali biti skupina.
Brez Yaucha je bilo preveč čudno.
Ideja za bend je bila njegova.
Čeprav ga ni z nami,
se vedno sprašujeva, kaj bi naredil on.
Ampak to si je hudirjevo težko zamisliti,
ker je bil zelo nepredvidljiv.
Neznanka. Ampak o tem bomo pozneje.
Beastie Boys so prišli.
Vedno sledijo zadnji modi.
Kadar niso na rdeči preprogi, so na modnih revijah v Parizu.
Poglejte te bele drede.
Beastie Boys se po šestih letih vračajo.
Veliko časa je minilo.
Kaj ste počeli? Fino vas je videti.
-Hej. -Vem, da zveni smešno,
ampak Velikonožec nas je zadrževal.
PRVO POGLAVJE
Vrnili se bomo v davno preteklost.
Res daljno preteklost.
Vedno je čudno biti čuden fant iz... Oprosti mama, iz čudne družine.
Osamljen si.
Nekega dne sem slišal Clashe.
Njihova glasba mi je bila všeč.
Zaradi njih sem vedel, da obstajajo še drugi čudaki.
Samo poiskati sem jih moral. Prvega sem našel v šoli.
Ime mu je bilo John Berry.
Neko popoldne sva v brezplačniku Village Voice zagledala oglas.
Za bend, ki nama je bil všeč, Bad Brains.
Fantje so igrali
v klubu Botany Talk House.
Šla sva v klub.
Tam je bilo kakšnih 15 ljudi,
samih odraslih.
In še en mulec najinih let.
Videti je bil kul.
Na sebi je imel trenčkot iz druge roke
in vojaške gojzarje.
Na trenčkotu je imel doma narejene bedže.
Ime mu je bilo Adam Yauch.
Yaucha, Mika in Johna Berryja sem leta 1982 spoznal na koncertu Misfitsov.
Mogoče so igrali Circle Jerks, ampak bom rekel Misfits, ker so mi oni bolj všeč.
S prijateljema sem izvedel,
da je na ženskem stranišču kup mularije.
Šli smo tja
in tam našli superkul pankerje naših let.
Eno pankerico sem poznal. Jill Cunniff.
V petem razredu sva bila sošolca.
Bila je moja vstopnica.
Prepoznal sem še nekoga.
Kate Schellenbach.
Odraščala sva v isti soseski.
Kate je bila zelo kul.
In pametnejša od nas.
Poslušala je bolj fino evropsko glasbo.
Nerad prekinjam, ampak to, da je bila pametnejša...
-Bila je pametna, a... -Ni bilo težko.
-To nič ne pove. -Bila je.
-Dejstvo. -Ja.
Poslušala je kul bende. Kraftwerk...
Z mamo je živela v podstrešnem stanovanju na 14. ulici.
Podstrešje je bilo staro, odprto.
In na sredini so bili njeni bobni.
Moj prvi pankerski prijatelj je bil Dave Scilken.
Na levi je. Jaz sem na desni.
S prijateljem iz osnovke
sva pred šolo igrala košarko.
Mulec z lasmi kot bodice pri ježu in v trenčkotu
je s sintesajzerjem v roki hodil po ulici.
Morala sva govoriti z njim.
Bil je mlajši od naju.
Bil je v šestem razredu in šprical šolo.
Pomislite.
Stari ste enajst let.
Takrat smo se v glavnem dobivali pri Johnu Berryju.
Poslušali smo glasbo.
Na začetku 80-ih je bil skoraj vsak v kakšnem bendu.
Yauch je hotel, da ga ustanovimo tudi mi trije.
Tudi ime je že imel.
Beastie Boys.
Sprva smo ga sestavljali jaz, Kate, Adam Yauch in John Berry.
Ime je bilo kratica za
Boys Entering Anarchistic States Towards Inner Excellence.
Kratica ni imela smisla,
ker je bila beseda "boys" že v imenu benda.
Zato je ime butasto in odveč.
In napačno, ker je za bobni sedela punca, Kate.
Prvič smo nastopili pri Johnu Berryju,
v stanovanju v tretji etaži.
Yauch je bil star skoraj 17 let.
Rekel je:
"Imeli bomo žur in igrali na njem."
Tik pred nastopom so me določili za pevca.
Bil sem strašansko sramežljiv.
Ne vem, zakaj sem privolil.
V sobi je bilo deset ali 12 mulcev.
Na približno 12 kvadratnih metrih.
Skakali so in se zaletavali.
Kot prijatelji, ki se zabavajo.
Takrat nisem bil član Beastie Boys.
Pridružil sem se leta 1983.
John Berry se je naveličal.
Mike, Yauch, Kate in jaz smo bili kot rit in srajca.
Ker sem stal tam, sem bil novi kitarist.
Bili smo hardcore. Pa tudi ne.
Zabavni kot Monty Python in pankerski kot Black Flag.
Predstavite se.
Prav. Michael, član benda Beastie Boys.
Kate, kozoroginja po horoskopu in v žepu imam kosme.
Zdaj pa še starejši, zrelejši član.
-Kako ti je ime? -Ad. Ampak lahko me kličeš Adam.
Povisevam na televiziji. Saj veš, kot po navadi.
Sem Adam, kot piše na mojem pasu.
Usmerite kamero v Adamov pas.
Koliko ste stari? 13, 14?
-Približno. -Ja. 12, 11.
Zdaj sva nekoliko starejša.
Nimava več 15 let.
Ampak 16.
Poslušali smo različno glasbo. Soul, punk, rap, reggae.
Rap bolj malo, ker ni bilo veliko maksi singlov.
Ampak hoteli smo spremeniti slog.
Obsedeni smo bili z butastim oglasom
za sladoledarno Carvel.
Živjo! Sem Carvel, nebesna oseba iz vesolja.
-V resnici mi je ime Piškotna muca. -Nekdo se je spomnil,
da bi posnel skrajno butasto telefonsko potegavščino
"Piškotna muca".
-Živjo, Carvel. -Jo, je Piškotna muca tam?
Kdo?
Piškotna muca. Govoril bi z njo.
Tu ni nikomur tako ime.
Prav, pa s Piškotno muci. Miško.
Dave Parsons
je imel trgovino s ploščami Rat Cage.
Špricali smo šolo in hodili k njemu.
Ustanovil je majhno glasbeno založbo.
"Cooky Puss" je dal na maksi singel.
Zgodilo se je nekaj, česar ni nihče pričakoval.
Didžeji so jo začeli vrteti v klubih.
Ni nas več poslušalo le naših 15 prijateljev.
Nekoč sem obiskal prijateljico, ki je imela čudno honorarno delo.
Izvedeli smo, da je DJ Afrika Bambaataa
v isti stavbi v neki pogovorni oddaji.
Kar naježili smo se.
Pretihotapili smo se v studio.
Zgodilo pa se je tole.
Ena pesem mi je resnično všeč.
"Cooky Puss" od Beastie Boys. Poznaš?
Ja, slišal sem zanjo.
Dobil sem jo pod roko. Ostra je.
V redu.
Zakaj ti je všeč?
Zabavna je. Slišal sem jo po radiu.
Vsebuje tudi skrečanje? Tole?
Ja, malo.
Kulska je.
Drugo poglavje.
"Samo rap poslušamo."
Leta 1984 je izšla pesem,
ki je spremenila smer našega benda.
"Sucker MC's" Run DMC-ja.
Predlani me je prijatelj prosil, naj povem nekaj MC-jevih rim.
Izbral sem tole rimo.
Pripravi se na definitivno zimo.
"Sucker MC's" so predvajali po vsem New Yorku.
Razlegala se je iz avtov, kasetofonov, picerij, od povsod.
Run DMC so bili carji.
Mi smo hoteli biti kot oni.
Preučili smo vsako pesem, vsako besedilo.
Na slikah smo gledali, kakšne superge imajo,
kako so oblečeni, vse.
Po vse dneve smo ponavljali svoje najljubše raperske pesmi.
Nismo razmišljali, da bi postali raperji.
Toda takrat smo začeli pisati svoje rime.
Pokazala vam bova primer.
Ta slika kaže, koliko smo napredovali.
Počakaj, nismo še tam. Daj nazaj.
-Prehitevam? -Spike, daj nazaj.
-Res? V redu. -Dobro. Premor.
Vidiš, Spike?
-Tole definitivno ni prav. -Teleprompter...
-Se mi je zdelo. -V redu.
-Pa smo tam. -Hej!
Vrnila sva se. Vadili smo. Resno.
Oprosti, teleprompter sem zajebal.
Kaj? Niti opazil ga nisem.
Kakorkoli že...
To je dober prehod. "Kakorkoli že."
Takrat smo imeli nastop v newyorškem klubu Studio 54.
Počakaj. Studio 54. Saj veš, z Brooke Shields.
Z Barišnikovim, Halstonom, Donno Summer.
Nisem vedel, ali bo občinstvo sodelovalo.
-Nihče se ni oglasil. -Kakorkoli že...
Bila je bitka bendov. Izgubili smo.
Čakal nas je nastop v Studiu 54.
Hoteli smo igrati "Cooky Puss".
V živo je še nismo, ampak...
Hoteli smo vključiti didžeja.
Prijatelj je poznal nekoga s faksa, ki je znal didžejati.
Hotel je biti raperski producent. Imel je vso opremo.
In napravo za proizvajanje mehurčkov.
Samo malo, Ad-Rock. Sem prav slišal?
Jo. Ja, Mike D. Napravo za proizvajanje mehurčkov.
V redu.
Šli smo k njemu v študentski dom.
Odprl nam je dolgolas metalec
z usnjenimi rokavicami na zadrgo. Kar zmrazilo nas je.
To ne more biti on!
Odprl je vrata svoje študentske sobice.
Bila je polna najrazličnejše opreme.
Tudi gramofonov in ritem mašin.
In, res je, dame in gospodje, bila je tudi naprava za mehurčke.
Kaj smo naredili?
Takoj smo ga najeli.
To pa je Rick Rubin.
Sprva se je zdelo, da smo čudna kombinacija.
Bil je z Long Islanda, mi pa iz New Yorka.
Poleg tega je bilo Ricku všeč marsikaj, kar nam ni bilo.
Rokoborba in heavy metal.
Nam se je to zdelo čudaško.
Rick je bil veliko starejši od nas.
No...
Ugotoviti morava, od kdaj je fotka.
-Reči hočem... -Z...
Bova kaj rekla o tistem daljincu?
-Vsi razmišljate o njem. -Ja.
Takrat je bilo to zelo napredno.
Imeli so daljinca, večopravilno napravo...
Zakaj ni tako preprosto kot včasih? Škatlica cigaret in pepelnik ob postelji?
Ni res?
Rick se je zdel veliko starejši in zrelejši od nas.
Imel je denar.
In bil je samozavesten.
Vedel je, kaj je trendovsko.
In to je nalezljivo.
Če ste bili z njim, ste se nalezli njegovega navdušenja.
Tudi nad rokoborbo.
Recimo.
-Definitivno pa nad heavy metalom. -Definitivno.
-Definitivno.
Premislili smo si v enem tednu.
Čudak z rokavicami na zadrgo
je postal največji frajer.
Postal je del naše ekipe.
Čudaški starejši brat.
Njegova študentska soba je postala naš nov štab, novi Rat Cage.
Namesto da bi šli v šolo, smo hodili k Ricku.
Poslušali smo plošče, šli v kakšen klub.
Nato pa na hamburger.
Ves večer smo se pogovarjali. O glasbi
in o vsej glasbi, ki jo bomo napisali.
Po nastopu v Studiu 54 smo imeli didžeja.
Rekli smo si, da bomo rap poskusili vključiti v svoj nastop.
Rick se je pridružil bendu in postal DJ Double R.
Na koncertih smo pol nastopa opravili kot hardcore bend,
nato smo zapustili oder in drugo polovico nastopili kot raperji.
-B-E-A... -S-T-I-E...
Smo Beastie 4. Razturamo na sceni.
-Sem mojster Adam Yauch. -In Slop the Rock.
-Z Mikom D. -Katie Schellenbach.
Hiphop, nonstop.
Slediš ritmu, dokler te ne zmaga...
V redu. Mislim, da...
Saj je...
Saj je jasno.
Večina raperjev ima rime na koščkih papirja.
Ni res?
Eno je, če se družiš s prijatelji in ves dan rapaš "Sucker MC's".
Ko pa na odru pred občinstvom rapaš svoje rime...
Bilo je drugače.
Nismo se zavedali, ampak sčasoma...
Več ko smo se družili z Rickom in bolj ko smo mu postajali podobni,
manj smo se družili s Kate.
Oziroma se je ona manj družila z nami.
Našim prijateljem ni bilo jasno,
zakaj ves čas visimo z Rickom.
Treba je kaj zaslužiti.
Rick je takrat produciral svojo prvo pravo rapersko pesem, "It's Yours".
Za raperja T La Rocka.
Do takrat so rap večinoma igrali bendi.
Pesmi so omilili,
da so prišli na radio.
"It's Yours" pa je odpel raper z ritem mašino.
Bilo je surovo, pankovsko.
Nekega večera
je Rick rekel, da se bo v Danceterii dobil z nekim Russllom Simmonsom.
Nismo vedeli, zakaj se dobita,
ampak sklenili smo jima prisluškovati.
Russell je bil menedžer Run DMC-ja
in brat DJ Runa.
Ni bil samo nekdo,
ki je poznal nekoga, ki je povezan z rapom.
Russell je bil rap.
Bil je v središču raperskega posla.
Ko je Russell odšel, smo bili vzhičeni.
Stekli smo k Ricku:
"Stari, vse nam moraš povedati.
Kaj ti je rekel Russell?
Povedati moraš, o čem sta govorila.
Bili smo vsi iz sebe.
Res je.
Tako smo zveneli, ko smo bili stari 16 let.
Rick je rekel, da Russell ni mogel verjeti,
da je "It's Yours" napisal nekdo, ki ga ne pozna.
Ki je za povrhu belec.
Rick je rekel, da sta se ujela in sklenila ustanoviti založbo Def Jam.
Samo malo.
Pozorno poslušaj. Odloži telefon in glej.
Jam pomeni plošča.
Def je okrajšava za definitivno.
Definitivno najboljše plošče, ki jih lahko kupiš.
Definitivno, definitivno najboljše.
In vmes je Rick Russllu povedal za nas.
"Imam tri bele raperje,
srednješolce.
Pankerji so, ampak hiphop imajo še raje.
Ves čas poslušajo samo rap."
Russell Simmons se je takoj videl kot menedžerja belih raperjev.
Čez nekaj dni smo šli k njemu v pisarno.
Pričakovali smo ogromno, fino pisarno,
ampak on je imel samo dve sobici.
Kulsko pa je bilo,
da je bil v eni od teh sobic Kurtis Blow, kralj rapa.
Bil je v Russllovi pisarni in se učil breakdancea.
Iz nekega razloga se je hotel vrteti na glavi.
Ne samo to. Ne vem, ali...
Ali kdo pozna bend Full Force?
Obdajali so ga člani benda Full Force.
Gledali so, kako se uči breakdancea.
Povedati hočeva, da je bilo noro.
Kar zadeva samozavest...
Russell je je imel še več kot Rick.
Če si bil z njim,
si verjel, da se bo zgodilo vse, o čemer je govoril.
Leta 1984 ni bilo nikomur mar za rap. Po radiu si ga slišal le redko.
Russell pa ga je prodal prav vsakomur.
"Run DMC bodo največji umetniki naše generacije.
Rick Rubin bo Phil Spector rapa.
Beastie Boys?
So belci in bodo največji bend na svetu."
Dobro.
Ne prehitevajmo.
Komaj smo začeli rapati.
Bili smo komaj povprečni.
Toda zaradi Ricka in Russlla smo verjeli vase.
Poskrbela sta, da smo posneli svojo prvo rapersko pesem.
"Rock Hard".
Kaj pa vem, ne bi se ravno hvalil z njo.
Ampak rap obožujemo in na vsak način smo hoteli biti raperji.
Hoteli smo biti kot Run DMC.
"Prvi belci za breakdance.
Ne, ne nagaja vam televizor."
To je napisal Simmons. Hotel je, da to ponavljamo, ker je super.
Breakdance, punk in vse drugo.
Res je hotel, da rečemo:
"Znam bobnati, igrati kitaro.
Nismo samo breakdancerji, rokerske zvezde smo."
Ubogali smo ga.
Rap je obvladal.
V njegovi pisarni je plesal Kurtis Blow!
Če misliš, da bo to enkratno in domiselno,
me poslušaj bolj na glas.
Mike D, Ad-Rock in MCA,
ni vas bilo treba dolgo prepričevati.
Fantje imajo svojo energijo,
radi se zabavajo, radi se sprostijo.
Sprosti se, sprosti se.
Muca.
Za slabo kakovost bi rad okrivil Ricka in Russlla,
ampak tisto smo mi.
Besedilo je naše.
Hoteli so, da smo stripovska raperska različica metalcev iz 80-ih,
ampak z adidaskami in v trenirkah.
Bili smo za.
-Jasno. -Res?
Ja.
Vendar smo morali odsloviti Kate,
ker se ni ujemala z našo novo rapersko identiteto.
Usrano, ne?
Ko smo ustanovili bend, smo se družili s puncami.
Bile so kul.
Nerad pomislim, da smo jih razočarali.
Kate bi mogoče celo sama odšla, ampak bilo je bedno, da se je tako končalo.
Do takrat nas ni nihče jemal resno.
To smo počeli, ker je bilo zabavno. Hoteli smo se smejati.
Rick in Russell pa sta imela z nami velike načrte.
Rick je bil kot kul starejši brat, Russell pa odpuljeni stric.
Vsak večer smo viseli skupaj.
Hodili smo v klube, pili koktajle.
Bili smo kot odbita zabavna družina.
Ko si mlad in pijan in ti Russell Simmons reče,
da boste najpomembnejša raperska skupina...
Če to slišiš dovolj pogosto, začneš to verjeti.
In potem se je zgodilo nekaj norih stvari.
Spike.
Oprosti. Tukaj bi morala biti iztočnica.
Šala je itak slaba. Kar nadaljujta.
Boš pokazal ali ne?
Nocoj ne.
To je zadnji nastop. Kdaj pa?
Ni se naložilo.
Mogoče pred koncem večera.
Uredil bom.
Glas reče: "Odbito."
In potem sledi animacija, ki jo je naredil Max Tannone...
Ste vedeli, da smo bili predskupina na prvi Madonnini turneji? Resno.
Odbito.
Našel sem.
Kakorkoli že...
Russlla je poklical Madonnin menedžer Freddy DeMann.
Vprašal je, ali bi Run DMC hoteli biti predskupina na Madonnini prvi turneji.
Russell je rekel, da za koncert dobijo 20 jurjev.
Menedžer si je takoj premislil.
Čez dve uri je spet poklical in vprašal:
"Kaj pa Fat Boys? Bi bili oni Madonnina predskupina?"
Russell je rekel, da Fat Boys nimajo časa.
Nikoli ni bil njihov menedžer.
"Imam pa Beastie Boys in oni bodo to naredili za 500 dolarjev."
In nenadoma smo bili v Seattlu v hotelu Four Seasons.
Kot Madonnina predskupina.
Se spomniš?
Pred turnejo smo se domislili nečesa briljantnega.
Kaj naj naredimo, da si nas bodo ljudje zapomnili?
Vedeli smo, da ne znamo peti.
Nameravali smo biti čim bolj nesramni in grozni.
Jo, Detroitčani, Filadelfijčani, Cincinnatijci, Losangelešani, pozor!
Prihajamo.
Če bi samo prišli na oder
in odigrali pesmi, ki smo ju znali...
Takrat smo imeli samo to.
Če bi se potem samo zahvalili,
bi nas pozabili.
Namesto tega smo bili nepozabni.
Nepozabni kreteni.
Prave rock zvezde smo.
Vsi so prišli zaradi Madonne.
Za nas se jim je fučkalo.
Rick je pomislil na rokoborbe.
Hotel je, da smo kot tiste barabe,
ki se z roba ringa derejo v kamero.
Edini razlog, da še nismo posneli videa, je ta,
ker bodo MTV potem preimenovali v Beastie TV.
Ker bodo ves dan in ves večer predvajali samo nas.
Beastie Boys, ena najboljših glasbenih skupin. Tukaj.
Brez zveze govorim.
Ne poslušate me. Tega intervjuja je konec.
-Hvala. -Enako.
In tako...
Take govore sem imel na vsakem Madonninem koncertu.
Sem kralj Ad-Rock.
Jebeni kralj Kraljevega gledališča.
Smo Beastie Boys
in nocoj bomo pometli s konkurenco.
Odšli bomo, da boste lahko požgali to jebeno dvorano.
Ker ste en klinc vredni.
Ne pozabite, Adam je preklinjal pred njimi.
Imeli smo se radi in se sovražili.
Oni so sovražili nas, mi pa njih. To je bila ljubezen.
Po vrnitvi s turneje smo najprej
obiskali vse, ki so to morali slišati, in rekli:
"Jo, bili smo na turneji z Madonno."
To je bila najbolj mega stvar na svetu.
Zdaj smo doma in smo tudi uradno raperski bend.
Resno?
-Petka? -Ja.
Vrača se v modo, Adam.
Russell nam je nekoč priskrbel nastop v klubu Encore.
Bili smo predskupina Kurtisa Blowa, kralja rapa.
Oba... Spogledali smo se:
"Jo, predskupina Kurtisa Blowa? Definitivno."
-Zdaj pa... -Točno to smo rekli.
-Samo da veste. -Ja.
V Encore so zahajali samo črni oboževalci rapa.
Bili smo edini belci.
Rekli smo si, da bi bilo pametno,
če bi se tja pripeljali v limuzini in v taki opravi.
Kaj je tako smešno?
Ja, na glavi imamo durag.
Torej...
Ko smo v Encoru prišli na oder, da bi zaigrali "Rock Hard",
so v prostoru prižgali vse luči.
Fluorescentne luči, kot v supermarketu.
Vsi v občinstvu so začeli vpiti na nas.
"Jo, Menudos, kako?
"Menudo, radi vas imamo."
Ja, imenovali so nas "Menudo".
Mislim, da so uporabili množino, "Menudos".
Ja.
Ta videz smo hitro opustili.
Tretje poglavje.
Pesem, ki je vse spremenila.
TRETJE POGLAVJE PESEM, KI JE VSE SPREMENILA
Pesmi smo začeli pisati drugače.
Ne le s kitaro, besedilo, refren.
Ustvarjanje smo spremenili v zafrkancijo.
Šlo je nekako takole.
Mikey.
Hodili smo po ulici.
Takole...
Hej.
Po ulici smo hodili takole.
-Kako si? -Živjo.
Vadili smo.
Hodili smo po ulici.
Ponavljali smo odlomke pesmi. Zdelo se nam je zelo zabavno.
Poljubna besedila pesmi, ki so nam bile všeč.
Počakaj.
In potem je drugi rekel: "Jo, to bi morala biti pesem.
"Počakaj." In Slick Rick bo..."
Začni.
Naslednja pa... "Biti bi moralo..."
Hej, Leroy!
In to je pesem.
Potem...
Potem smo s to preprosto in butasto idejo odšli v studio.
In posneli pesem.
Jo, Leroy!
Počakaj.
Začni!
Adam je kot obseden udarjal
po gumbih svoje ritem mašine.
Ko se je razvnel,
si je z glave strgal slušalke, jih vrgel na mizo in rekel:
"Jo, poslušajte tole."
Ne. Mike, to počneš ti.
Jaz sem bil tak.
Kakorkoli že, naredil je...
Adam, hvalim te.
Ustvaril je resnično seksi, poskočen ritem.
Ko sva to slišala z Yauchom, sva rekla: "Sranje."
Ko pa smo to podložili z ritmom Rolanda 808,
je nastalo nekaj čisto drugega.
Počakaj.
Začni!
Prepuščeni smo bili samim sebi.
Ustvarjali smo glasbo in uživali.
Nismo poskušali posnemati drugih,
tako kot pri pesmi "Rock Hard". Bili smo samosvoji.
Oziroma vsaj svoja domišljijska različica.
Nato smo posnetek predvajali Ricku.
Bil je navdušen. Rekel je:
"Fantje, ničesar ne spreminjajte.
Super je. Rad bi jo predvajal Russllu.
To mora iziti."
Bili smo presenečeni, ampak tudi navdušeni.
Rick jo je zmiksal, da je bila bolj profesionalna.
Roland 808 je bil slišati noro.
-Takole. -Takole.
Šipe avtomobilov na vzhodni obali so se kar tresle.
Tudi veliko opreme je razgnalo.
Ugotovili smo, kako združiti elemente, ki so nam všeč.
Kako ritme, vzorce, skrečanje spremenimo v pesem.
V nov slog.
Najpomembneje pa je bilo, da smo našli svoj slog.
Ko začnem čilirati, čiliram hudo,
s kepo keša v žepu mi je res lepo.
Na okenski polici srkam pivo,
poskrbi, da se počutim prav igrivo.
Izpustili so me, ker sem varščino plačal.
Koliko je ura? Čas je za pivo.
Russell in Rick sta "Hold It Now, Hit It" izdala pri Def Jam.
Predvajali so jo v vseh klubih.
To je bilo za nas pomembno.
Predvajali so jo ob pesmih, kot sta "Rock the Bells" LL Cool J-ja,
"Peter Piper" Run DMC... Ob pesmih, ki smo jih imeli radi.
Na nastopu v Filadelfiji.
smo predvajali to ploščo.
Ob "Hold It Now" so vsi ponoreli.
Ves klub.
Bilo je čudovito. "Hudirja," sem si rekel.
Star sem bil 19 let.
V žepu sem imel nekaj denarja.
Raperji so me poznali.
Imeli smo brezplačen vstop v klube. Zastonj pijačo. Govorili smo s puncami.
-Opijali smo se. -"Ad-Rock".
Besedila smo pisali na prtičke.
Zabavali smo se.
In potem smo v studiu o tem posneli pesem.
Nov večer, nova pesem.
Štiri, tri, dve, ena. Kaj dogaja?
Ko sem za mikrofonom, nori vsa raja.
Dol z Ad-Rockom in Mikom D,
Picasso ni imel toliko barve kot jaz energije.
Moje rime so surove od začetka,
na mojem tiču se vrtiš kot baletka.
B-E-A-S-T-I-E...
Ves čas smo snemali nove pesmi.
Russell jih je izdajal na malih ploščah.
-Izdali smo "Paul Revere". -Uspešnica.
Pa "The New Style", tole pesem.
Uspešnica!
Russell je nekoč prišel v studio in rekel:
"Najboljša raperska skupina v zgodovini ste.
Posneli bomo album."
Z Adamom sva takrat
še vedno živela v luknjah.
Kot številni 19-letniki.
Yauch pa se je preselil v lepo novo stanovanje v Brooklyn Heights.
Tam je živel zastonj,
ker je bil hišnik.
-Res je. -Ja.
Če se vam je pokvaril radiator, ga je Yauch popravil.
Za to ni bil usposobljen,
vendar se je nagonsko znašel.
Z Mikom sva ga nekoč obiskala pozno zvečer.
Na kuhinjskem pultu je imel ogromen stereo.
Ni bil kasetofon,
ampak magnetofon.
Nisem vedel, da ga ima.
Ogledoval sem si ga,
razmišljal, kaj bi to lahko bilo.
Trak je bil na enem kolutu.
Vendar se ni navijal na drugega kot po navadi.
Z enega koluta se je ovijal okoli stojala za mikrofon.
In potem še okoli drugega.
In okoli stola.
Šele potem na drugi kolut.
Z Adamom sva si ogledovala zadevo:
"Tole je kot čarovniški trik."
Potem je Yauch pritisnil gumb "play".
Zaslišala sva uvodni ritem
"When the Levee Breaks" Led Zeppelinov.
Ampak namesto vse pesmi se je ponavljal samo uvodni ritem.
To sem videl početi didžeje z dvema gramofonoma.
Z magnetofonom pa še ne.
Zvok in prizor sta bila čarobna.
Yauch je slišal, da sta take zanke s trakom delala Jimi Hendrix in Sly Stone.
Kje je to slišal?
Takrat ni bilo YouTuba in Googla.
Yauchovo napravo smo odnesli v studio in posneli "Rhyming & Stealin'".
Ali Baba in 40 razbojnikov,
požigajo, razbijajo, rimajo in kradejo.
Ko smo pisali in snemali to, kar je postalo Licensed to Ill,
je Rick Rubin produciral novi album Run DMC, Raising Hell.
Njihova različica Aerosmithove "Walk This Way"
je bila velika uspešnica na radiu in MTV-ju.
Run DMC so razturali po vsem svetu.
Poleti 1986 so šli na turnejo.
Mi smo bili predskupina.
Naša naloga je bila,
da ljudi razvnamemo.
Zato smo na odru divjali.
Hoteli smo, da se občinstvo razživi.
Do koncerta v Miamiju so bili Run DMC že tako priljubljeni,
da so promoterji namesto košarkarske dvorane najeli nogometni stadion.
Joe Perry in Steven Tyler iz Aerosmitha sta priletela iz Miamija,
da sta z njimi nastopila za eno pesem. Obetal se je pravi spektakel.
S fanti se v ritmu pozibava,
nenadoma v zrak poleti...
Preskoči na trenutek, ko se Aerosmith na odru pridružijo Run DMC,
da bi odigrali največjo uspešnico na svetu.
Pridejo in množica ponori.
Toda na odru je bil še nekdo.
Yauch.
S sabo je imel bas kitaro.
Jam Master Jayu iz Run DMC se je zdelo zabavno,
da bi igral z njimi in Aerosmithi.
Na odru na bejzbolskem stadionu v Miamiju.
Yauch je bil veličasten.
Aerosmithi so bili zmedeni.
"Kdo je ta umazani pijanec na odru?
In zakaj z nami igra bas kitaro?"
Yauch se je vso pesem
poskušal s hrbtom nasloniti
na Joeja Perryja. Ta ni hotel sodelovati.
In je...
Yauch ga je zadenjsko zasledoval po odru.
Vsi, ki smo stali ob odru,
smo gledali, kričali, se smejali in uživali.
Na turneji je bilo frdamano zabavno.
Družili smo se z Run DMC-jevci
in se učili iz njihovih nastopov.
Kot da smo v višji šoli rapa.
Ja, tole vam povem, ne ustavimo se, radi šokiramo.
No...
Nimam se kaj dokazovati, to povem takole med brati.
Praznim vrčke, pločevinke, steklenice,
med gramofoni skačem kot...
Ime mi je Run, sem vroče krvi,
rime poslušam, da se mi kar vrti.
Sem DMC in on je ob moji strani,
zgrabi mikrofon...
Ko smo se vrnili domov,
smo izvedeli, da je Rick zmiksal in končal naš album.
Čudno je bilo, da nam ni nič povedal.
Za tehnično plat je vedno skrbel Yauch.
Gotovo je bil jezen in mu je to tudi pokazal.
Ampak Rick je naredil nekaj neverjetnega.
Naše čudne raperske pesmi
je očistil in zloščil tako, da so bile nared za radio.
Bile so bolj himne kot šala.
Brass monkey, čudna opica si ti,
brass monkey, od tebe se mi vrti.
Brass Monkey.
Četrto poglavje.
Prej sva omenila pesem, ki je po najinem mnenju vse spremenila.
Po svoje je res.
Ampak pesem, ki je vse spremenila, je tale.
Album Licensed to Ill smo že skoraj posneli,
toda Russell je rekel, da potrebujemo še eno pesem.
Yauch je imel s Tomom Cushmanom še en bend, "Brooklyn".
In pesem "Fight for Your Right (To Party)".
Predlagal je,
da Brooklynovo pesem uporabimo mi, Beastie Boys.
Napisala sta jo za hec.
Kot lažno himno, ki se norčuje iz študentskih žurerjev.
Nobenega nismo poznali.
Bili pa so super za norčevanje.
Hoteli smo vzeti malo tega...
In malo tega.
In pol skodelice tega.
Potem pa smo vse skupaj zmešali.
Dobili smo...
Bori se,
če hočeš žurirati!
To je sprožilo plaz.
Najprej je izšel album.
Potem video.
Povsod je bil.
Doma sem zajtrkoval.
In na MTV-ju so video v eni uri predvajali petkrat.
Takrat so vsi gledali MTV.
In naš video so kazali ves čas.
Video, posnet v prijateljevem stanovanju, so predvajali
med videi Michaela Jacksona, Princa in Tine Turner.
Noro.
Zasloveli smo...
-Odbito. -Daj, no!
Izvili smo se iz anonimnosti,
iz underground hiphop scene.
Po izidu Licensed to Ill so nas prepoznavali na ulici.
Povsod, kamor sem šel, so ljudje vpili:
"Jo, Mike D."
"Kako si, kolega?"
Enako je bilo z nama z Yauchom. Nekdo naju je na ulici prepoznal in...
"Jo, Mike D."
Resnična zgodba.
Bilo je neresnično.
Dva meseca pozneje
nas je Russell poslal na našo prvo turnejo po ZDA.
Kaj smo naredili?
S sabo smo vzeli Dava Scilkena, Ceya, DJ Hurricana
in druge prijatelje.
Naše plošče so šle za med.
Takrat se je vse spremenilo.
Eno je, če si slaven doma.
Če pa si slaven v blagovnici v Montani,
je to nekaj povsem drugega.
Pred turnejo nas je Russell Simmons seznanil z nekim čudakom.
Da bi povedali, kaj hočemo na odru.
Iz čiste zafrkancije smo rekli: "Kolega,
na odru hočemo trimetrski šesterček piva.
-Prav. -Pa plesalke v kletki.
-V redu. -In škatlo,
iz katere bo na koncu izskočil sedemmetrski tič.
-Malenkost. -Ja?
Odšli smo v Missoulo v Montani na prvi nastop in ga zagledali.
Mike D, zamigaj.
Migali smo, bili smo navdušeni.
Nismo vedeli, kdo bo prišel na koncert.
Vsekakor nismo pričakovali študentskih žurerjev,
iz katerih smo se norčevali.
Ampak izkazalo se je, da jim je "Fight for Your Right (To Party)" všeč.
Nam pa je bilo všeč biti všečen.
Jebi ga, podaj mi 40 in zažurajmo!
Zgodilo se je vse, kar je napovedoval Russell.
Nenapovedano nas je obiskoval in nas spominjal na to. Rekel je:
"Povedal sem vam.
Večji boste od Cap'n Crunch."
Prihajalo je vse več ljudi.
En večer tisoč, drugi večer 2000.
-Chicago, Atlanta... -Miami.
Miami.
-Munich. -Munich.
Houston.
Nastopi, hoteli, žuri po žurih...
Zabavali smo se kot še nikoli. Naša slava je rasla.
Licensed to Ill je bil uradno
najhitreje prodajani prvenec v zgodovini založbe.
-So... -Beastie Boys.
Ja.
Pritisni na plin do konca,
da se motor razžari...
Leta 1987 bodo Beastie Boys osvojili Ameriko!
Ko smo na terenu, ne gre nič v drugo izmeno.
Beastie Boys so vedno za sceno.
Kje ste se spoznali? Na Julliardu?
Brez heca, vzel ti bom denar,
od obale do obale grem, samo za punce mi je mar.
Vi v pisarni ves dan sedite,
Beastie Boys pa v Gardnu razbijajo mite.
Toda hkrati se je dogajalo nekaj čudnega.
Spreminjali smo se v žurerje, iz katerih smo se prej norčevali.
Trčimo z glavo!
Jo, MTV, kako?
-Smo Beastie Boys. -Ja!
Pesmi, ki smo jih napisali za hec, so dobile drugačen pomen.
Na prvi plošči smo imeli pesem,
ki naj bi bila butasta ironična šala,
vendar ni bila tako zelo smešna.
Odrecitiral vam bom besedilo.
"Punce, pojdite pomit posodo.
Punce, počistite mojo sobo.
Punce, operite mi perilo.
Punce in v kopalnici - punce."
Nismo več vedeli, kaj je hec in kaj ne.
Vse se je zameglilo.
Meje so postale zabrisane.
Med turnejo smo imeli premor, jaz pa nisem poklical prijateljev,
ker se nisem znal več povezati z njimi.
Nisem prepoznal osebe, v katero sem se spremenil.
Nekoč sem v neki delikatesi videl Kate Schellenbach in je nisem pozdravil.
Mogoče me ni videla. Ne vem. Ampak če me je videla,
je videla drugačno različico.
Bil sem zadaj, pri hladilnikih, ona pa je spredaj nekaj plačevala.
Smejala se je, se zabavala s prijateljico.
Nisem je pozdravil, ker me je bilo sram, da sem se tako spremenil.
Ko smo že pri tem,
rad bi se opravičil bratu Matthewu,
ker sem ga ves čas klical "denar", ko sva se poskušala resno pogovarjati.
"Jo, denar. Ne vem, denar."
On pa: "Kaj počneš? Samo pogovarjava se."
Kakorkoli že...
Matthew, oprosti. Klinčev kreten sem bil.
To pa je uvod v peto poglavje. "Kemblji v škatli."
PETO POGLAVJE
Naš album je šel za med in nastopi so bili vse bolj nori.
Veliko pijače in kletvic.
Na jugu so nas zato poskušali prepovedati.
Po nastopu smo morali z odra steči v kombi
in se odpeljati čez mejo, da nas ne bi aretirali.
Britanski novinarji so ves čas pisali o nas.
Ko smo šli na turnejo v Anglijo,
so si o nas izmišljali zgodbe
in jih objavljali na naslovnicah.
POSMEHUJEJO SE UMIRAJOČIM OTROKOM
Pričakovali so, da bomo nekakšni manijaki.
Tega nismo naredili. Res ne.
SOVRAŽIMO ANGLIJO JA, TISTI BEASTIE BOYS
Resno, čeprav mi je všeč. Pravijo: "Grozni Horovitz."
-To mi je všeč, ampak... -Ja.
Škoda, da se ni prijelo.
-Grozni Horovitz? -Ja.
Celo v parlamentu so razpravljali,
ali naj nam dovolijo v državo.
POBERITE SE
Resno.
Povsod, kjer smo nastopili, nam je množica sporočala:
"Kreteni,
proti nam ste prave nule."
Na zadnjem koncertu v Liverpoolu
so podivjali.
IZGREDI
Že med prvo pesmijo
so začeli z nogometnim skandiranjem in v nas metati reči.
V nas je letela toča pločevink piva...
Zaboga, Mike. Daj, no.
Toča pločevink piva in steklenic.
Zapustili smo oder in se odpeljali nazaj v London.
BEASTIE BOYS ZBEŽALI
Verjetno ste mislili, da nas bo to ustavilo,
da bomo čakali, da se stvari umirijo. Nismo se.
Takoj smo šli na turnejo po Japonski.
Po japonski turneji
smo se vrnili v ZDA in imeli še eno turnejo.
Brez zavor.
Ni bilo konca. Russell je rekel: "Na novo turnejo greste.
Veliko boste zaslužili, zadovoljne rock zvezde boste."
"Prav, Russell. Pa že."
Bil je naš menedžer.
Če je hotel, da gremo na turnejo, smo šli na turnejo.
Nismo se poglabljali v to.
Mislili smo, da je pač tako.
Nismo pa bili dovolj zreli, da bi znali povedati,
da nam naše pesmi niso več všeč.
To je res usran občutek.
Yauch je prvi pokazal, da noče več na oder.
Še smo se zabavali.
Ampak koncerti so postali samo še to.
Koncerti.
Nastopi.
Bili smo utrujeni.
Pogrešali smo domače.
Pogrešali smo dom.
To, da bi šli v delikateso po sendvič.
Pogrešali smo to, kar smo bili.
Bedarije, ki smo jih izrekli, plesalke v kletki,
pivo, kembelj v škatli...
Bilo nam je nerodno.
Izgorevali smo.
V blisku. Beastie Boys
so se iz zabavnih, okajenih fantov s senčnikom na glavi
spremenili v zoprne pijance, ki jih ljudje mečejo iz stanovanja.
Kot v filmu Svižčev dan z Billom Murrayjem.
Ko se ves čas zbuja v isti dan.
Ampak v našem filmu je bil jebeni tič,
ki je po vsakem koncertu skočil v zrak.
Problem je bil, da smo škatlo zgradili mi in da smo bili ujeti tiči mi.
Razmišljali smo samo še o tem, kako čim prej končati,
da bo butasti tič lahko šel nazaj v škatlo, mi pa z odra.
MTV
POROČILA
Kaj se je zgodilo z Beastie Boys? L. 1986 so izdali Licensed to Ill,
enega najuspešnejših prvencev do zdaj.
Niso pa posneli drugega albuma.
Po koncu turneje z Run DMC so se razšli.
Mike D in MCA zdaj igrata v newyorških bendih.
Ad-Rock v Los Angelesu snema svoj prvi film.
V Shermanu si nov, kajne?
Ja. Lani poleti sem prišel.
V to super hišo.
Mi pomagaš oprati avto?
Zdaj?
Prav.
Torej...
Ta film sem posnel po turneji Licensed to Ill.
Imenuje se Lost Angels. Grozen je.
Ne poiščite ga, prosim.
Ne glejte ga.
Prosim.
Kakorkoli že...
Po 12 mesecih na turneji
sem se počutil, kot da me je tornado iztrgal iz New Yorka,
me vrtinčil po svetu in me na glavo odvrgel v Hollywoodu.
Tam so me izbrali za film.
Star sem bil 22 let in nisem vedel, kaj se mi je zgodilo.
Z Adamom in Mikom nisem govoril dva meseca.
Nismo se sporekli,
ampak prvič v življenju se nismo več hoteli družiti.
Potrebovali smo malo prostora zase.
Yauch se je v New Yorku posvečal bendu Brooklyn.
Jaz sem v LA-ju snemal tisti film.
Mike pa...
Mike, kaj si počel ti?
Eksperimentiral sem z mamili.
V redu.
Bežal sem pred milijonom stvari.
Moja mama je umrla tik pred izidom Licensed to Ill.
Priložnost za beg v drugačno osebo
ne bi mogla priti ob boljšem času.
Po turneji sem bežal pred vsemi občutki.
Dan po snemanju sem se vrnil v hotel
in na recepciji so mi rekli, da me v sobi čaka paket.
Zagledal sem ogromno škatlo. Poslal jo je Yauch.
Odprl sem jo in v njej zagledal novo škatlo.
In potem še eno in še eno in še eno.
V zadnji je bila vrečka na zadrgo, v njej pa zrna kave.
Sredi vsega tega pa kaseta.
Demo posnetki njegovega benda Brooklyn.
Čudno je, ko z nekom več let govoriš vsak dan,
nato pa ga več mesecev ne slišiš.
Tiste kasete sem se res razveselil.
Kot da je hotel povedati, da sva lahko prijatelja.
To mi je dalo misliti.
Mogoče je počel prav to.
Poslovil se je od Beastie Boys in nismo več bend.
Izkazalo se je, da nismo več bend, ker je Yauch nehal.
To nama je povedal šele čez nekaj let.
Sit je bil vloge pijanega tipa na zabavi.
Rekel je, da ga Russell ni hotel poslušati
in da ga je prepričeval, da bo vse v redu,
da bi morali spet na turnejo,
v pločevinko piva naliti vodo, škropiti z njo
in početi kup drugih traparij.
Yauch je imel dovolj.
Russllu je rekel, da odhaja.
Med vso to norostjo nam niso plačevali tantiem.
Služili smo na koncertih.
Recimo v Madison Square Gardnu.
Od večkratnega platinastega Licensed to Ill pa nismo imeli nič.
Od albuma, ki smo ga posneli kot prijatelji.
Pri tem smo zelo uživali.
Ure in ure smo se smejali.
V kavarnah, klubih, studiih, študentskih sobah, taksijih, na žurih.
Potem pa so se pri založbi
iz nekega razloga odločili, da nam ne bodo plačali.
Rick in Russell. Naša prijatelja. Def Jam.
Z njima smo bili od začetka.
Uspeh založbe je bil naš uspeh in obratno.
Ker smo bili prijatelji.
Russell je menda rekel, da kršimo pogodbo,
ker še nismo začeli snemati novega albuma za Def Jam.
Russell je hotel drugi del "Fight for Your Right (To Party)".
Ko je podpisal z nami,
smo mislili, da verjame v nas.
V resnici pa je samo potreboval tri bele raperje za MTV.
Vsak bi bil dober.
Nič, vrnimo se k meni v Los Angeles.
Sodeloval sem pri projektu.
Spike, ugodi mi.
Pokažeš posnetek, na katerem Adam konča v bazenu?
-Ne, bi lahko... -Daj, no.
Predvajaj ga večkrat zapored.
Samo nekajkrat.
Nikoli nisem zapeljal z avtom v bazen.
-Ne, očitno. -V redu.
Ampak če bi to naredil
in ko bi začutil, da avto pada v bazen,
to ne bi bilo nekakšno orgazmično doživetje.
Kaj pa vem. Seksi je.
Ne vem, kaj naj še rečem?
Kakorkoli že, bil sem v Hollywoodu.
Dobro, no!
Na veliki hollywoodski zabavi.
Bil sem ob bazenu, kot je v navadi na teh zabavah.
Od nekod sem zaslišal carsko glasbo.
Poskušal sem ugotoviti, od kod prihaja.
Hodil sem po prizorišču zabave.
-Šampanjec? -Hvala, Mike D.
Tako hodim na hollywoodskih zabavah.
Donnie Wahlberg? Živjo.
Si končal?
Sledim zvoku, da bi ugotovil, od kod prihaja.
In pridem do kasetofona.
Ob njem je bil Matt Dike. Bend se je imenoval Dust Brothers.
Rekli so, da je glasba njihova.
Bila je tako mega, da sem dan pozneje poklical Adama in Mika
in rekel, da naj prideta v Los Angeles in jih spoznata.
Prišla sta.
Nisem vedel, kako bo,
ker se nismo videli že več mesecev.
Ampak ko sta prišla, je bilo tako, kot naj bi bilo.
Družili smo se, poslušali glasbo.
Vse drugo, kar smo počeli, je bilo v redu.
Yauch je imel bend Brooklyn, jaz sem bil filmski igralec, Mike pa pač Mike.
Vendar me je to spomnilo,
da bi se morali posvečati sebi, Beastie Boysom.
Vsaj po mojem.
Sklenili smo nadaljevati.
Ampak ne pod taktirko menedžerjev, producentov in založb.
Samo mi trije.
Zato...
Le redko kdaj se zaveš, da začenjaš novo poglavje v življenju.
Šesto poglavje. Novo poglavje.
ŠESTO POGLAVJE - NOVO POGLAVJE
Dust Brothers so pisali super glasbo.
Navdihnili so nas za nov album.
Ampak če smo še hoteli biti bend,
smo morali k novim založbam. Ena od njih je bila Capitol Records.
Odšli smo do njenega predsednika, ki je rekel:
"Na Licensed to Ill pravzaprav niste naredili nič.
Album je delo Ricka in Russlla. Njuna stvaritev ste."
Vendar so bili vseeno pripravljeni tvegati.
Bilo je malo verjetno, ampak mogoče bi jim dali
2. del "Fight for Your Right (To Party)".
Tiste pesmi smo se sramovali,
ampak ne toliko, da je ne bi izrabili za novo pogodbo.
Pogodbo smo torej imeli, menedžerja pa še ne.
Pri izbiri morda nismo imeli najpametnejših razlogov.
Izbrali smo ga, ker je bil menedžer Kennyja Rogersa in Lionela Richieja.
To se nam je zdelo zabavno.
Včasih butaste šale
niso dobra popotnica za finančno prihodnost.
Ja?
Imeli smo to blazno idejo.
Če bi vsi živeli v isti hiši,
bi lahko naredili marsikaj.
Ves denar, ki smo ga dobili z novo pogodbo,
smo zapravili za najemnino zelo fine hiše v Hollywood Hills.
Pa ne katerekoli hiše.
Bila je kot muzej, posvečen sedemdesetim.
Kot Operacija zakoncev Hart v kombinaciji z Love Boat,
Regal Beagle iz Trije so družba.
To z Operacijo družine Hart je mega.
Super primerjava.
Lastnika sta bila Alex in Madilyn Grasshoff.
-Ja. -Še podrobnost.
V hiši je bila zaklenjena omara.
Ko si star malo nad 20 let,
radoveden in prepoln energije in zagledaš zaklenjeno omaro...
Kaj narediš?
Na silo jo odpreš, ni res? Zanima te, kaj je v njej.
Madilyn Grasshoff je v njej hranila
vsa svoja čudovita oblačila iz sedemdesetih.
Reči hočem...
Ja.
Plašče iz krp semiša.
Satenaste kombinezone.
Same veličastne in čudovite stvari.
Kučme. Posebne telovnike.
Kaj bi raje? Šli na zajtrk
v oblačilih Oscarja Madisona?
Ali v čem takem?
Živeli smo v tej hiši. To je Mike.
Čudovit si.
Hvala, Adam.
Če nimaš bazena, čez katerega se pne most, si bednik.
Ampak... Moja soba ni bila v hiši.
Bila je čudna soba v depandansi.
V bazenu je bila lina,
ki ga je povezovala z mojo sobo.
Vsakih nekaj dni sem ob šestih zjutraj zaslišal glasne udarce.
Zbudil sem se in zagledal tole.
Yaucha, ki je vabil na zajtrk.
Zbujalo smo se v tisti nori hiši,
šli na zajtrk
in se v studiu dobili z Mattom Dikom in Dust Brothers.
Matt Dike je bil didžej. V stanovanju je imel na tisoče plošč.
Bil je kul.
Kaj pa vem, hoteli smo se učiti od njega.
Dust Brothers so bili študenti računalništva.
TEHTNICA
EZ Mike je bil didžej.
John je bil računalniški genij.
V snemalnem studiu do takrat še nismo videli računalnika.
Semplanje nas je čisto obsedlo.
To je ta kibla...
REŽIJA NATHANIEL HÖRNBLOWÉR
Dust Brothers so nam odprli vrata v nov ustvarjalni svet.
Nalagali smo plast za plastjo.
V pesmi smo hoteli natlačiti čim več besedila, vzorcev in šal.
Vzeli smo dve ali tri stvari.
Zmešali smo jih tako, da je bila pesem kot kolaž.
Mislili smo, da smo na novi ravni.
Kot zvodnik prodajam, na barki razdajam.
Šepam takole, malo za šalo,
aretirali so me, ker sem delal štalo.
MCA kozjo bradico ima,
o, to, disko kliče,
MCA, vsi boste moje priče.
No...
Spomnim se večera v hiši Grasshoffove,
ko je Yauch neznansko na glas predvajal mikse v delu.
Opazovali smo utripajoče luči v Los Angelesu pod nami.
Bili smo precej zadeti.
Yauch me je pogledal in rekel: "Jo, to je droga."
Jaz sem elegantno odgovoril: "Ja, nekaj posebnega je."
Res je bilo.
Yauch se je takrat ustvarjalno sprostil.
Brez Ricka in Russlla smo vse počeli sami.
Naloge benda so veliko širše od pisanja pesmi.
Posvečati se mora promociji.
Ko smo izdali Licensed to Ill, nismo hoteli stati pred fotoaparatom
kakšnega neznanca.
Yauch je rekel: "Fotografirajmo se sami."
Vzameš tisto stikalo in ga povežeš s fotoaparatom,
potem pa...
Tole, vidite?
Mike, super fotka.
Hvala.
Pa ovitek za ploščo? Yauch je rekel:
"Preprosto. Uporabili bomo fotoaparat, ki zajame vseh 360 stopinj.
To bo naša naslovnica."
Skupaj smo bili prav vsak dan.
Yauch je te stvari preprosto vedel, midva pa sva vedno rekla:
"Kul."
"Kako vse to ve? Čudno."
Ko izdate ploščo,
ti založba dodeli kakšnega slavnega režiserja.
Ampak nas je takrat dajala preganjavica.
Nikomur nismo zaupali. Yauch je rekel: "Poklicali bomo mojega strica,
legendarnega Švicarja Nathaniela Hörnblowérja.
Prišel bo in nam pomagal.
Režiral bo vse naše videe.
LOOKING DOWN THE BARREL OF A GUN V REŽIJI NATHANIELA HÖRNBLOWÉRJA
Yauch je veliko zaslug za zamisli pripisal stricu.
Ampak gonilna sila je bil on.
V videu "Looking Down the Barrel Of a Gun"
nosimo oblačila Madilyn Grasshoff.
Oblekli smo njene cunje,
se vozili naokrog in se snemali.
Madilyn, hvala.
REŽIJA NATHANIEL HÖRNBLOWÉR
Podari revežem, vedno se zahvalim,
ker se z več zgodb kot J. D. Salinger lahko pohvalim.
-Sem prvak. -In izzivalec.
Hörnblowér je bil veliko z nami.
To je bilo kul, ker je bil Yauchov stric.
Ampak bil je tudi prava pijandura.
Rad ga je cukal.
Počeli smo svoje stvari,
na kavču pa je ležal tisti čudni stari Švicar.
Poglejte, kaj smo morali prenašati.
Čudno se počutim,
ker nisem vajen biti na tej strani kamere.
Raje stojim za njo.
Si pa primerno oblečen.
Tako se oblačimo v moji domovini.
Lahko se norčujeta,
toda jaz se lahko norčujem iz ljudi v poslovnih oblekah.
Mogoče se meni zdi smešno to.
Mogoče se vam smejem prav zdaj.
Med zakajanjem, zajtrki in žuri
nam je nekako uspelo končati ploščo. Izročili smo jo.
Takole.
Bili smo vzhičeni. Posneli smo album, na katerega smo bili ponosni.
Ljudje ga bodo kupovali, poslušali
in videli, da nismo samo tipi iz "Fight for Your Right (To Party)".
Mislili bi, da nas bo spor z Def Jamom streznil.
-Ne. -Pa nas ni.
Bili smo na vrhu sveta.
Jo, kaj dogaja? To so Beastie Boys za Yo! MTV Raps.
Fant!
Punca, veš, da to je res,
Mike D je vate zaljubljen do ušes.
Pred izdajo albuma
smo imeli veliko intervjujev.
V Madison Square Gardnu
smo hoteli narediti štalo.
Pri Capitol Records so bili za stvar. Bili so še bolj zagreti kot mi.
Beastieji niso...
ŽUR OB IZIDU PLOŠČE
...ideja nekoga drugega.
Izjemni uspeh prvenca Licensed to Ill ni bil le gola sreča.
Ugledni raperji,
kot so Eazy-E, MC Hammer in Public Enemy pravijo,
da so prava stvar.
Glasba je butasto osvežilna.
Obvladajo.
Dovolj sem govoril.
Dvignimo zastavo.
Batman, pazi se.
Letos poleti te bodo gnjavili Beastieji.
Potem pa je 25. julija 1989...
Na to je čakal ves svet...
Izšla naša nova plošča Paul's Boutique in...
Nič.
Tišina.
Sedmo poglavje - tišina.
Novih pesmi in videa niso predvajali prav nikjer.
Nikomur ni bilo mar. Poslušali so druge stvari.
Počutil sem se kot frizura iz mladosti, ki se je sramujejo
in ki je najraje ne bi priznali.
Bil sem zelo presenečen,
da se Paul's Boutique ni bolje prodajal,
ker sem imel med ustvarjanjem občutek,
da je veliko boljši od Licensed to Ill.
Glasba za album Paul's Boutique se mi je zdela boljša.
Mislil sem, da bo uspešnejši.
Ampak ni bil. Nikoli ne veš, kaj bo.
Zdaj niti ugibam ne več.
Nikomur ni bilo mar, da smo izdali nov album.
Z izjemo našega dragega prijatelja, g. Dona Corneliusa.
Beasties, Beasties. Gospodje, kako ste?
-Don, kako? -V redu.
-Živjo. -Živjo, Don.
-Jo, kako si? -Kako gre?
-Kako si, Don? -V redu.
-Ja. -Zdravo.
Živjo.
Stari, kaj je "Don Cornelius"?
-Don Cornelius. -To si si izmislil.
-Frajer si. -Don Cornelius.
Hoteli smo reči, da smo že bili v tej oddaji,
gledamo pa jo...
Marsikdo tega ne ve, ampak vse od otroštva.
Tako dolgo.
Tu imam albume Soul Traina.
Kadarkoli boste v mestu,
se oglasite tukaj, prav?
-Velja. -Dobro.
Beastie Boys!
Grozil si Donu Corneliusu. Šel si... Lahko to pokažemo še enkrat?
Tu imam albume Soul Traina.
Zakaj, Mike?
Nosim nekakšno bluzo.
Tak si, kot da ne znaš nositi srajce.
Taki smo, kot da smo iz različnih bendov.
Adam, rad bi povedal...
Samo omenil bom.
Videti si tak kot da boš DJ Hurricanu pobruhal ramo.
Nisi videti najbolje.
Mislil sem, da bom zaspal ali zajokal.
G. Donu Corneliusu se moram opravičiti,
ker sem bil po nepotrebnem agresiven do njega.
Tisto, kar sem kadil, me je očitno...
Kaj pa vem. Pogledaš prijatelja in ga boksneš v trebuh,
nato pa brcneš v jajca.
Nora želja po agresiji.
Zaboga, Mike. Zelo nazoren si.
Mislim, da sem kadil "stevena seagala".
Mimogrede,
leta 1988 smo šli na koncert Jimmyja Cliffa.
Bili smo zadeti kot mambe.
Sredi nastopa...
Koncert je bil poleti. Na prostem. Nehal je peti in rekel:
"Na oder vabim izvrstnega igralca.
G. Stevena Seagala."
Takole je rekel:
"Zdaj pa izjemen, izjemen igralec."
Uporabi jamajški naglas.
Pojavil se je Steven Seagal, oblečen kot nindža.
Potolkel je po bobnih in odšel.
Ja. In, veš, Adam?
Bilo je odbito.
Od-od-od...
ODBITO
Odbito.
Tole pa res ni smešno. Kaj pa vem. Ni.
Morali bi izrezati.
Ja. Izrezali bomo.
Ja. Takrat res nismo bili pri sebi.
Definitivno.
V nekaj vložiš trud, čas in navdušenje,
odziva pa ni.
Bil sem pobit.
Bili smo pripravljeni na medijsko pozornost.
Toda albuma ni nihče opazil.
Jo, kako si? Tukaj Mike D.
Pozdravljen.
Tukaj Bill Harper, tvoj računovodja.
Drek. Kako si, kolega?
Pogovoriti se morava.
Vaš finančni položaj se je spremenil.
Zmanjkalo vam je denarja.
Kaj?
Mike D, preselili ste se v LA,
najeli bajto z mostom nad bazenom,
si omislili drage avte,
zapravili milijone v dragih studiih.
Zaradi dela.
Za mandljevo mleko ste zapravili 4200 $ na teden.
Tudi zaradi dela.
In veš, kaj se je zgodilo? Bankrotirali ste.
Bill, to je pa bedno.
Res je.
Mike, nehati moram. Donny Osmond kliče.
To obdobje imenujemo Paulove vice.
Ampak na srečo smo s Capitolom podpisali pogodbo za več plošč.
Tudi če jim ni bilo všeč,
so nam morali dati denar za nov album.
Ampak morali smo zmanjšati stroške.
Za snemanje v finih studiih smo zapravili ogromno denarja.
Jebi ga, smo si rekli.
Z denarjem za album bomo zgradili svoj studio
in ogromno prihranili.
V Atwatru smo našli staro plesno dvorano.
V mirnem predelu Los Angelesa,
kjer se ni nič dogajalo.
Kupili smo dvorano s košarkarskim košem. Yauch je zgradil skejtersko klančino.
Spet smo hoteli igrati svojo glasbo,
čeprav sprva nismo vedeli, kaj to pomeni.
Tudi precej cenejše bivališče smo si poiskali.
Yauch je živel v brunarici.
Resno!
Res smo postali skromni.
Ampak početi smo hoteli to, kar vedno.
Ustvarjati glasbo, se družiti, zafrkavati.
Ampak tokrat drugače.
Glasbe nismo hoteli samo semplati.
Hoteli smo jo igrati sami.
Poskusimo zveneti kot Meters.
Sprva smo bili zanič.
Bil sem pankovski kitarist, ki poskuša igrati jazz in soul. Ni šlo.
-Mike je bil spodoben bobnar. -Hvala.
Yauch je kupil akustično kitaro
in kar znal igrati nanjo.
Ne vem, ali ste kdaj poskusili.
Preklemano težko je.
Vsak dan smo šli v naš klub
in igrali z Money Markom in Mariom C.
Z Mariom C smo sodelovali pri Paul's Boutique.
Bil je inženir Dust Brothers. Prosili smo ga, da pomaga zgraditi studio.
Ostal je in z nami delal glasbo.
Ko smo živeli v tisti blazno dragi hiši,
se je Mike zaletel v vrata na dovozu.
Res.
Mario je imel prijatelja mizarja, Marka Nishito.
Prišel je in jih popravil.
Mario je rekel, da je tudi super klaviaturist.
Ko smo dobili studio in začeli igrati,
smo ga prosili, naj pomaga poskrbeti za boljši zvok.
Daj bolj naglas.
Na basu je Yauch. Jaz igram kitaro.
Adam, poslušaj to kitaro. Tvoj kitarski vložek.
Fini vzorci.
Mark je na klaviaturah. Vse se je povezovalo.
Trajalo je kakšno leto. Bili smo srečni.
Učili smo se igrati in semplali smo.
Ustvarjali smo ritme in glasbo, ki so nam bili všeč.
Problem pa je bil, da nismo končali nobene pesmi.
Ko smo morali peti,
smo postali sramežljivi.
Nismo točno vedeli, kaj naj naredimo s svojim glasom.
Kako naj zveni?
Zaradi prvih dveh albumov smo se imeli za raperje.
Ampak o čem naj rapamo?
Nismo se počutili
kot pri Licensed to Ill in Paul's Boutique.
Nismo pa še našli nove smeri.
Nekega jutra
me je prebudil klic, kakršnega še nisem doživel.
Prijateljev oče je jokal v telefon.
Dave Scilken je umrl zaradi prevelikega odmerka.
Star je bil 20 let.
Tako še nisem izgubil prijatelja.
Znanca že, prijatelja pa ne.
To je bilo drugače.
David Scilken.
Vsi smo šli v New York na pogreb.
-Pozdravi, Dave. -Živjo.
Pobilo nas je.
Jo, to sta Dave Scilken in Shadi One.
Po pogrebu smo šli v neki bar.
To narediš, ko ti umre prijatelj.
Naročiš pivo in pripoveduješ zgodbe o njem.
Bilo nam je nerodno, ko smo srečali stare prijatelje.
Mislili smo, da nas bodo imeli za brezumne žurerje
in se norčevali iz nas.
Ampak s Kate in drugimi ni bilo tako.
Samo Dava smo pogrešali.
To nam je pomenilo več, kot smo mislili.
Prijatelji smo bili z razlogom.
Takrat smo se spet povezali z New Yorkom.
Lepo se je bilo spet družiti z njimi.
Ubije se in...
Kako naj zdaj prijatelje dobim...
Bilo je žalostno.
Vrnili smo se v LA. Ne vem, kaj je bil vzrok, snidenje s prijatelji
ali pretresljiv dogodek. Ampak dobili smo navdih.
Nenadoma smo končevali pesmi.
JIMMY JAMES, REŽIJA NATHANIEL HÖRNBLOWÉR
Začutili smo,
da moramo samo nadaljevati. Da lahko uporabimo vse, kar nam je všeč.
Da je naš album lahko preplet različnih zvrsti,
zvokov, pogovorov in vzorcev. Vsega, kar nam je bilo všeč.
Pri 22-ih ne veš, kaj bi s svojimi čustvi.
Svojih občutkov nismo znali ubesediti.
Ampak ker so nas preplavljali, mi pa nismo vedeli, kaj z njimi,
smo jih vključevali v svojo glasbo.
Ljudje, kako ste? Nova zora dviga se.
Za mater zemljo se nov dan začenja,
meni dovolj je tega hrepenenja.
Toda zdaj sonce sije, odgrni zaveso.
To je oblika uradne zavzetosti,
izvij duha iz te vpetosti.
Samo prijazen sem hotel biti,
iz vodnjaka življenja piti.
Ljubezen pošiljam na vse strani,
po odru skačem, ena, dve, tri.
Ne pretvarjam se, sem iskren,
dol mi visi, če nisi moj fen.
Rekli smo si: "Jebi ga."
Reči hočem...
Sledimo svojemu okusu.
Če lahko punk, reggae in rap pomešajo Clashi,
jih lahko tudi mi.
Rapu lahko sledi zadeta pesem,
tej pa hardcore.
To je naša pesem "Time for Livin'".
Hoteli smo improvizirati z različnimi stvarmi.
Igrali smo glasbila in jih semplali.
Tega še nismo naredili.
Med eksperimentiranjem smo si dovolili tudi peti.
Tudi tega še nismo počeli.
Ampak rekli smo si: "Poskusimo."
Nekaj se dviga na površje,
ognjeni obroč obdaja me.
A vse je samo slepilo...
To je "Something's Got to Give".
Besedilo je napisal Yauch. O spremembi in rasti.
Logično, ker je takrat raziskoval prav vse.
Pred ničemer se ni ustavil.
Poklical me je ob pol petih in rekel:
"Golobe snemam. Poslušaj."
Odvrnil sem, da spim. Nisem hotel povedati tega.
Ampak to, da se je spreminjal.
Potoval je po svetu,
deskal po snegu, hodil na treking v Nepal.
In povsod je raziskoval.
Film, budizem, glasbo.
Spoznaval je ljudi z vseh koncev sveta.
Če čutiš to, kar čutim jaz, potem je to mojstrski izraz.
PASS THE MIC, REŽIJA NATHANIEL HÖRNBLOWÉR
Misli se prelivajo v moj korak,
prave občutke izdaja prav vsak.
Po dveh letih ždenja v klubu
smo končali album. Check Your Head.
Osmo poglavje - Plošča, ki je vse spremenila.
Na Check Your Head smo bili ponosni.
Hoteli smo nastopati. Našli smo novega menedžerja, Johna Silvo.
Rekel nam je, da bomo morali, če hočemo na turnejo,
igrati v najrazličnejših klubih
in garati kot nori, da bomo prišli v večje dvorane.
Bil je odkrit.
Imel je prav, ker se takrat za nas ni zanimalo veliko ljudi.
Še vedno je najin menedžer.
Torej...
Dobra novica, imeli smo ekipo za turnejo.
Slaba - morali smo garati.
Iz postelje se v kuhinjo opotečem,
porcijo ambicij si spečem.
Zeham, se pretegujem in se zbujam.
Za boljši dan se pod prho pomujam.
Na ulici je že prava gneča,
vsem se že v pisarno mudi,
ampak kako naj človek sicer preživi?
Komaj shajam, nihče mi nič ne podari,
samo izkoriščanje, zahvale pa ni.
To te lahko še ob pamet spravi...
Pet let prej smo bili v Madison Square Gardnu.
-Ja. -Potem pa smo igrali v klubih.
Pričakovali bi razočaranje. Toda nazadovanje je lahko zabavno.
Igrali smo le pred nekaj sto ljudmi, ampak nastopi so bili razprodani.
Občinstvo je bilo drugačno kot leta 1987.
Licensed to Ill je bil arenski rock.
Leta 1992 so prihajali podobno misleči čudaki.
Začutili smo povezanost.
Igrali smo za ljudi, s katerimi smo se hoteli družiti.
Še vedno pa smo iskali svojo novo podobo.
Po enem letu nastopov nam je postalo jasno.
Šele na koncu turneje Check Your Head
sem se imel za pravega glasbenika.
Eno leto smo bili na turneji in spet smo začeli snemati.
V druženju in nastopanju smo zelo uživali.
Zakaj bi nehali?
Zdelo se je, da sta Check Your Head in Ill Communication ista stvar.
Kar nadaljevali smo.
Večerov v studiu smo se veselili.
Obiskovali so nas prijatelji.
Imeli smo košarkarsko igrišče in half-pipe.
Pa ogromno glasbene opreme.
Obiskalo nas je veliko krasnih ljudi.
Q-Tip je igral košarko in posnel odlomek za pesem "Get It Together".
Christian Hosoi in Jason Lee sta prihajala skejtat.
Prihajal je Biz Markie.
Prijateljica Jill Cunniff me je prosila,
naj poslušam demo posnetek njenega benda Luscious Jackson.
Yauch...
Yauch je rekel:
"Mega. Ustanoviti bi morali založbo in to izdati."
Zdaj imamo založbo Grand Royal.
Glasba je bila nora. Za nas je bila še bolj posebna,
ker je z Lusciousom Jacksonom nastopala tudi Kate.
Deset let pozneje smo bili spet povezani.
Vse to se je dogajalo v našem studiu G-Son.
Nekega dne
sem slišal Yaucha igrati super akord na bas kitari.
Bil je tako dober, da se je zdel že kot pesem.
Vprašal sem ga, kaj je to.
Rekel je, da je to pravkar napisal.
Usedel sem se in začel bobnati.
Nato se nama je za klaviaturami pridružil Money Mark.
Adam je začel igrati na kitaro.
Hitro smo naredili aranžma in ga posneli.
Tako hitro še nismo imeli pesmi.
Bila je naša najljubša instrumentalna skladba.
A iz nekega razloga več mesecev ni dobila vokala.
Ko smo končevali album, smo vedeli, da jo moramo uporabiti.
Razmišljali smo o rapu, ampak se ni obnesel.
Predlagal sem, da gremo k Mariu C,
da bo posnel moje vpitje.
Besedilo je govorilo o tem, da je Mario grozen,
da nas ves čas sabotira in ovira.
Mislil sem, da bo zabavno, da bom to vpil, ko bo on snemal.
Poslušaj, itak ne moreš do besede,
sestrelil me boš, da se rešiš te bede.
Ampak jaz...
Predlagal sem, da se fotografiramo
kot policaji v civilu, ki jejo krofe.
Ampak namesto tega smo se odločili za video.
Prišel je Spike. Bili smo našemljeni kot vedno.
Se vedli kot manijaki,
brez ustreznih dovoljenj, policije in gasilcev.
Tega kar vidiš, morda ne dobiš,
stavimo lahko, da se prehitro veseliš.
NATHAN WIND KOT COCHESE
Povem ti, to je sabotaža...
VIC COLFARI KOT BOBBY, "NOVINEC"
ALASONDRO ALEGRÉ KOT "ŠEF"
To je spet vse spremenilo.
Poleti smo začeli turnejo Lollapalooza.
Bili smo v Minnesoti.
Na velikem polju. V daljavi so bili kresovi
in ljudje so noreli.
Vrnili smo se za bis in zaigrali "Sabotage".
Množica je še bolj ponorela.
Zapustili smo oder in se spogledali:
"Vau. Imamo novo zadnjo pesem."
Vse to se je razvilo iz tistega Yauchovega akorda.
Vsi smo že kdaj doživeli, da kakšen prijatelj
reče ali naredi nekaj, kar se zdi kul.
Ko se taka stvar, ki se takrat ne zdi pomembna,
spremeni v nekaj trajnega in vplivnega...
To se ne zgodi prav pogosto.
Lani sva imela veliko intervjujev
o najini knjigi o Beastie Boys.
Največkrat so spraševali
o Yauchovem besedilu za pesem "Sure Shot".
O temle že predolgo molčim,
nespoštovanju žensk konec naredim.
Mamam, sestram, ženam in prijateljicam
ljubezen, spoštovanje rad priznam.
Ko je to rekel, to ni bilo nekaj spektakularnega.
To besedilo je napisal poleg drugih besedil.
In ga povedal, ko je bil na vrsti.
Zdelo se nama je kulsko.
Z njim je nagovoril marsikoga, tudi naju.
Leta snemanja teh dveh albumov in turneji po njiju so bili pomembni.
Spremenili so našo smer.
Postati smo hoteli drugačni ljudje in prijatelji.
Nismo več razmišljali samo o svojem svetu.
Ob uspehu leta 1987
smo bili v oddaji American Bandstand in se nam je za to fučkalo.
V šolo že zamujaš, pa se ti tja ne mudi...
Nismo se kaj prida posvečali obrtnemu delu.
Sedem let pozneje pa, ko smo na podelitvi MTV-jevih nagrad igrali "Sabotage",
smo bili predani.
Ko smo na festivalih in v TV-oddajah igrali ob drugih bendih,
smo imeli to za tekmovanje.
Igrali smo za zmago.
To smo govorili napol v šali, ampak tudi smrtno zares.
Hoteli smo, da vsi gledalci in obiskovalci festivala
doma prijateljem povedo,
da so Beastie Boys razturali.
Igrali smo za zmago.
Na podelitvi MTV-jevih nagrad smo zmagali. Ni tako, Mike?
Definitivno.
Zmagali smo.
Brez dvoma. Zmagali smo.
Tisti večer je bil med nominiranci tudi Spike Jonze.
Za režijo "Sabotage". Ni zmagal.
In takrat se je Yauchovemu stricu Hörnblowérju odpeljalo.
Najboljši video je posnel...
Povej.
R.E.M.
To je nezaslišano, ker je Spike režiser, ki je pravkar...
Iz Švice sem, prav? Moram povedati.
Že kot otrok sem sanjal, da bo to nagrado dobil Spike.
Zdaj pa tole.
Povedati hočem, da je to farsa.
Da sem imel ideje za Vojno zvezd.
Vau.
Deveto poglavje - Vračam se v New York.
Mislim, da sem imel dovolj...
V Los Angelesu je bilo super.
Imeli smo hišo z mostom nad bazenom,
krasen studio, krasne prijatelje, pisali smo glasbo,
postali smo glasbeniki.
Tistih osem let je minilo, kot bi trenil.
Stari smo bili 30 let in domotožni.
Pogrešali smo domače.
Prvi se je v New York vrnil Yauch.
Dovolj je imel potepanja po svetu.
Hotel se je vrniti v New York, biti Newyorčan.
Z Adamom sva šla za njim, da bi se lahko posvetili
astrofiziki.
Ampak se ni obneslo.
Poletje 1996.
Bili smo doma in živeli odraslo različico srednje šole.
Pohajkovali smo, obnavljali stike,
spoznavali nove ljudi in glasbo, pisali svojo glasbo.
Nismo se ustalili, vključili smo se.
Po dveh letih
pisanja glasbe, naročanja hrane, zafrkancij in druženja
smo končali nov album.
Mogoče naš najljubši, ker je eksperimentalen.
Hello Nasty.
Z njim smo šli na največjo turnejo v svoji zgodovini.
"Fight for Your Right" nismo izbrisali,
potrebovali pa tudi ne več.
Bili smo skoraj odrasli.
Pivo, tič in žurerji so izginili.
Nismo jih več videvali.
Bili smo nekoliko starejši.
Počeli smo tudi druge, odrasle stvari.
Bili smo v resni zvezi, imeli smo založbo, revijo, trgovino s kolesi.
Preživljali smo se s snemanjem plošč in skupnimi nastopi.
Pravzaprav smo bolj dozoreli kot odrasli.
O svojih napakah smo razmišljali
skozi Yauchovo perspektivo.
To drži samo napol. Bili smo nared za spremembe.
Spodbujali smo se, da počnimo in govorimo, kar hočemo.
Če je Yauch hotel posneti "Bodhisattva Vow"
o budistični zaobljubi za izboljšanje sveta... Jasno!
To je super.
Dovolj zrela sva, da se zavedava, da so najina dejanja pomembna,
a dobro in slabo vplivajo na ljudi.
Hvaležna sva, da sva živa in to lahko poveva.
Srečo imava, da lahko nekaj narediva.
Na albumu Hello Nasty je pesem "Song for the Man", ki jo je napisal Adam.
Kje si? To pesem je napisal Adam.
O tem, kako se številni moški odzovejo na žensko, ki gre mimo.
Poročevalec je rekel, da je dvoličen,
češ da to govori nekdo, ki je igral "Fight for Your Right (To Party)".
Ko sem slišal njegov odgovor, sem bil ponosen, da sem njegov prijatelj.
Rekel je:
"Raje sem dvoličnež kot nekdo, ki je ves čas enak."
Dobro.
Povedal vam bom zgodbo...
Povedal vam bom zgodbo iz najine knjige.
V redu.
Imenuje se "Zadnji nastop".
Nismo vedeli, da bo to naš zadnji koncert.
Tisti dan ni bil nič posebnega.
Nastopili smo na velikem festivalu Bonnaroo v Tennesseeju.
To je bilo leta 2009.
Prišlo je na tisoče ljudi.
Bili smo glavni bend.
Odšli smo prej, da bi posneli video za še neobjavljeno pesem.
Z raperjem Nasom. Režiral bi Roman Coppola.
Bili smo kar preveč vajeni velikih koncertov.
In tega, da nas Roman snema,
ko norimo po supermarketih v Tennesseeju.
Bolj ko je bilo čudno, bolj je bilo normalno.
Stvari se nikoli ne sklenejo v krog.
Še v šestkotnik se redko.
Zame je ta lik vedno pokvečen,
kot risbica kakšnega malčka.
Seveda imata nekaj skupnega.
Yauch, jaz in Mike so še vedno skupaj.
Še vedno se smejemo, smo družina.
Al Green je končeval nastop na enem od velikih odrov.
Njegov glas v daljavi nas je pomirjal.
Počutil sem se kot v srednji šoli,
ko sem čakal, da pridejo na obisk.
Ampak to se je zdelo zelo oddaljeno.
Vzvratnega ogledala nisem mogel naravnati.
Kate Schellenbach ni bilo z nami.
Johna Berryja tudi ne.
Manjkali so Dave Scilken, Bosco, Captain, Dave Parsons, Mikov oče.
Mikovega očeta in moje mame ni bilo tam. In še marsikoga.
Bili smo starejši in tega smo se zavedali.
Izdali naj bi nov album.
Še vedno smo bili v igri.
Pripravljali smo se na nov začetek.
Če ste glavni bend na festivalu, niste tako sproščeni kot v radijskem studiu.
Nismo pa vedeli, da bo to naš zadnji nastop.
Glasbeni svet žaluje.
Adam Yauch iz Beastie Boys je izgubil bitko z rakom.
Bil je znan kot MCA. Vsi trije skupaj
so bili predhodnica gibanja.
Yauch je bil glasbenik samouk in pozneje režiser.
Adam Yauch, MCA, je bil star 47 let.
Vsi imamo različne prijatelje.
Kakšen je tudi kreten, vendar občasno prijetna družba.
Z njim se je fino napiti,
ne pokličeš pa ga, ko si v stiski,
ker ni zanesljiv.
Potem so tu prijatelji, s katerimi se videvaš občasno.
Vedno si rečeš,
da bi se morali več družiti.
A se iz nekega razloga ne.
In pravi prijatelj. Z njim se pogovarjaš ure in ure.
Pomaga ti pri selitvi, pride pote v bolnišnico
in ima zate vedno na voljo kavč, če bi ga kdaj potreboval.
Taki prijatelji so redki. To vsi vemo.
Eni pa so še redkejši.
Taki, ki te motivirajo.
Ki krasnih stvari ne počnejo sami,
ampak te povabijo zraven.
In potem to uresničijo.
Tak prijatelj je bil Adam Yauch.
Edinstven.
Pobudnik. Prijatelj, ki te navdihne za velike stvari.
Lahko glasneje? To je Yauch napisal za Hello Nasty.
Leta 1990 je odšel v Indijo in Nepal ter spoznal Tibetance v izgnanstvu.
Hotel je razumeti njihovo zaobljubo k nenasilju.
Zakaj se niso uprli vladi,
ki je človeka pretepla in zaprla zaradi tibetanske zastave?
Hotel je vedeti več.
Hotel je pomagati.
Tako kot vedno ni napisal samo čeka za neko organizacijo.
Ustanovil je svojo. Sklad Milarepa.
Organiziral je prvi koncert za svobodo Tibeta.
Dvodnevni dobrodelni koncert
v sanfranciškem parku Golden Gate. To je bilo leta 1996.
Največji dobrodelni koncert po Live Aidu. Naredil je nekaj zgodovinskega.
"Svobodni Tibet" je bil na ustnicah in nalepkah več sto tisoč ljudi.
Slišali so poziv k nenasilju.
Zaradi tipa iz benda Beastie Boys.
Kdo še zmore kaj takega?
Yauch, Mike in jaz smo drug z drugim preživeli več časa kot z družino.
Resno.
Svojega prijatelja, raperja Mika D
oziroma Sweet Louja oziroma Michaela Louisa Diamonda
sem poznal.
Do obisti.
In on mene.
Adam Yauch pa je bil skrivnost.
Uganka.
Končaj ti, jaz ne morem.
Blodnjak idej in čustev.
Skrivnosten, nepredvidljiv.
Tudi po 35 letih prijateljstva
nisem vedel, kaj bo naredil ali rekel.
Bil je živo nasprotje tega,
kar naj bi po mnenju drugih bil in počel.
Budist, ki mi je pripovedoval,
kako je bil večer prej na zabavi po zabavi neke modne revije.
In tip iz "Fight for Your Right (To Party)",
ki je na trekingu po Nepalu poskušal nekaj odkriti.
Nato je šel k politikom v Washington
in jim povedal, kaj je videl in izvedel.
Nekoč je rekel, da ga k dalajlami najbolj vleče zato,
ker je tako duhovit.
Seveda to ni bil edini razlog,
da sta ga duhovnost in budizem tako privlačila.
Ampak čisto Yauchu podobno, da je omenjal duhovitost.
Ta je zelo pomembna.
Kdo lahko reče, da vsak dan dela s svojima najboljšima prijateljema?
Jaz sem.
Očitno imam veliko srečo.
Seveda ni bilo vedno preprosto in veličastno.
Včasih sva si dva nekaj neznansko želela narediti,
ko je vse v naju vpilo, da bomo to naredili,
pa je tretji dejal:
"Vama to morda ustreza, meni pa ne."
Takrat sem se pritoževal vsem, ki so me hoteli poslušati.
"O, bog. Ne boste verjeli, kaj je danes naredil Horovitz.
Čisto me je... Spravlja me ob živce."
A ne glede na to, kako je bil kdo navezan na kakšno pesem, besedilo in idejo,
smo se še vedno imeli radi in še bolj tiščali skupaj.
Vklopi me, kot da sem Eddie Harris,
s sirom se bašeš, kot da sem bajeslovni Paris.
Rad poletim, se teh spon znebim,
veš, da me ni več, v spominu živim.
Povej, komu se posmehuješ, se kot žaba napihuješ.
Povej, zakaj se tako režiš. Poslušaj.
V mislih hočem vse sklatiti,
domišljija dobi krila, ne morem te črtiti.
Naj se sproži kot kakšen plaz,
naj pokažem pravi obraz.
Pronicljive misli v besede pretakam,
vi pa mislite, da kokodakam.
Kaj, kaj, kaj bi rad?
Vem, da te mika moj zaklad.
Sprašujem, od kod si podatke dobil.
Misliš, da me boš res tako zlahka zabil?
Ne, ne bo šlo, kar pozabi.
-Kaj, kaj, kaj bi rad? -Kaj bi rad?
Kaj, kaj, kaj bi rad?
Kaj bi rad?
Kaj, kaj, kaj bi rad? Kaj bi rad?
Kaj bi rad?
Prekinil te bom. Rad ju imam.
Odraščal sem z njima. Rad ju imam.
V SPOMIN NA ADAMA YAUCHA
Mike D.
Ne govori mi, naj se smehljam,
ostani z mano, ne bo ti žal.
Moja številka zate ni,
mogoče zato, ker se povsod vrti.
Stil, profil, sem rekel.
Ob "o, otrok," se mi kar zmegli.
Od reke Hudson pa do Nila,
maraton tečem, mati mila.
Tvoj upor me razjezi,
ljudje pravijo, da se okoli mene iskri.
Veliko si upaš, pogumen si,
stopi sem, zarapaj mi.
Nehaj si pesek v oči metati,
tudi z Urana te moj stil zlahka sklati.
Daj, preizkusi moje rime,
vržem te v izgnanstvo plime.
Intergalaktično, planetarno, planetarno, intergalaktično.
Jazz, AWOL je naša ekipa,
vdri na žur, naj vse zaškripa.
V ritmu me nihče ne premaga,
od poskusov te bo pekla zgaga.
Nadaljevati moram s polno paro,
ampak te ne bom spremenil v obaro.
Ne maram grobosti,
bi pa rad spremenil svet, zato spletkarim,
da Mario C ne gre v cvet.
Kot žarek sonca božam te,
rad rapam, to poživlja me.
Vsi me hvalijo, ker se teme držim.
Zato nikoli od zavisti ne zelenim.
Slabe rime drugim prepustim.
Druga dimenzija, nova galaksija. Intergalaktično, planetarno.
Intergalaktično, planetarno, planetarno, intergalaktično.
Naše družinsko drevo je stara hiphop šola,
sprosti se, sicer ne bo gola.
Rima te udari kot macola.
Glasba je živa kot elektrika,
telo spravi v gibanje kot avtomatika.
Tammy D se po lestvici sline cedijo,
Beastie Boys poganjajo mašinerijo.
Spusti!
Kot grafitar sem bil pravi lenuh,
rap je moja juha, ritem moj kruh.
Umakni se od mize, ko nož zavihtim,
sem DJ Ad-Rock, v hipu se te znebim.
Če se boš repenčil, pazi se,
v mojem voku pristaneš, malo zmene.
Kolena se ti tresejo, prsti pokajo,
s tabo se vsi do sitega napokajo.
Intergalaktično, planetarno, planetarno, intergalaktično.
Druga dimenzija, druga dimenzija.
Daj.
Poslušajte, kaj bom povedal,
v Daytoni uživamo, ne bom se sprenevedal.
Dopust spomladi je veliko vreden,
ampak če ti zmanjka keša, je prav beden.
V avtu spim, ker hotela ne dobim.
-V oči mi je padla punčka mična. -Vprašal sem, kaj študira gospodična.
Rekla je, da psihologijo.
Jaz pa, da na MTV-ju skrbim za kemijo.
Hotela je spoznati Alana in Martho Quinn.
Povedal sem, da sem MCA,
da moj cilj je Daytona,
-da se znorim. -Smo Beastie Boys.
-MTV. -Spomladanske počitnice.
1986.
Kaj je to?
Prejšnji teden sem bil v Minnessoti z Beastie Boys.
Vadili so za turnejo in rekli, da hočejo malo Marky Marka in Funky Bunch.
-Rad bi igral z njimi. -To moram urediti.
Kaj je to?
"Kreteni, proti nam ste prave nule."
-In takrat... -Mike, še boš moral vaditi.
Dober britanski naglas.
Jo. Mike.
-Pojdimo. -Delo nas čaka.
-Stari, čas je da zbolimo. -Pojdimo.
"Še eno letalo, še en vlak, še ena flaša v glavo."
To so rapali Beastie Boys v "No Sleep Till'".
-Eric? -Brooklyn.
-O grungeu govoriš. -Grunge.
Grunge.
V Cozy Soup 'n' Burgerju uporabljajo zajemalko za sladoled.
Imajo predal z mesom.
Zajamejo ga
in položijo na žar.
Ko smo bili mulci, smo govorili, da bomo nekoč
doma imeli predal z mesom.
-Čisto zares. -Ja.
-Ja? -Definitivno.
Kako je biti na turneji s Foo Fighters in Sonic Youth?
S Foo Fighters sem odraščal.
Ko sem imel štiri leta, sem...
-Jo, povem ti... -Nori so.
Odtrgani.
Sonic Youth poznam iz zibelke.
-Ja. -Resno.
-Ni jih več. -S Thurstonom sem umival pse.
Tega psa sem že umil.
-Ne jezi se name. -Umili smo ga!
Kaj ti je? Ne moreš vse življenje umivati psov.
Pojdimo na turnejo. Imejmo koncerte.
Navdušeni in presenečeni smo.
Bili pa smo tudi...
Bili smo presenečeni, da je Rick...
"Bili pa smo tudi presenečeni... Rick je Rus?"
Zato se tako dobro ujemamo. Vsi bendi se.
Kot ena velika klika. Razumete?
-Kaj vam je bilo najbolj všeč? -Naš nastop.
-Pa tebi? -Ko so bili na odru
in so igrali "King of Rock", mi pa smo bili zraven.
-Tista pirotehnika. -To je bilo najboljši...
-Samo klika je. -Združena klika.
Ker, veste...
-Miku se je odpeljalo. -Sranje.
Kaj je narobe z Mikom?
Še čevlje potrebuješ.
Kje so čevlji?
Tudi semiš hlač ne najdem.
Ko MTV naleti na vpadljiv video,
tak, ki premika meje, rečemo, da je prelomen.
"Shadrach" je zanimiv zaradi dvojega. Odlične animacije
in ker ga je režiral član benda.
Jonathan Dayton in Valerie Faris sta Beastie Boys posnela na odru.
MCA pa je pobarval vsako sličico tega posnetka
in naredil super animacijo.
Odličen je.
To je novi video Beastie Boys, "Shadrach".
Samo malo, Adam.
Počakaj. Oprosti.
-Adam... -Kaj je, David Cross?
Kaj je... Oprosti, kaj je to?
Kaj, Ben Stiller?
-Živjo. -Kaj? Kdo...
-Kako sta? -Živjo, Steve Buscemi.
Živjo.
Oprosti, šel sem po hitre srečke
in sem slišal...
Pravkar sem se zbudil. Ampak slišal sem...
Mislim, da sta omenila Paul's Boutique.
Novi album se imenuje Licensed to Kill.
Platinast je postal v samo 8 tednih. Licensed to Kill!
-Ill. -Ill!
Ill, Joan.
Ne, saj imam leče. Počakajte.
Album se imenuje Licensed to Ill.
Kako butasto ime!
Vsi vedo, da je bil Paul's Boutique finančna polomija.
-Katastrofa. -Neuspeh.
-Porazen. -Nihče ga ni kupil.
Gotovo vas je prizadelo.
Strašanski neuspeh.
-Hvala, ker ste naju spomnili. -To vsi vemo.
Nihče ni slišal, ko je to drevo padlo v gozdu.
Sprašujem, kako ste nadaljevali.
Niti ne toliko, kako, ampak zakaj?
-Ampak... -Zdaj velja
za enega najvplivnejših raperskih albumov v zgodovini.
Adam, zame je to nekakšen rap na Pet Sounds.
Zaradi vseh tistih vzorcev, plasti...
Vzorci, plasti.
Hip.
Hop.
Vidva pa govorita, da ni bil nikomur všeč.
Mislim, da vem, kaj hočeta doseči.
Da rečem, da ni dober.
Ampak povem vama, da je dober.
Hočeta, da se slabo počutimo, ker se sama sebi smilita.
Ne bom se spuščal v to. Ni pomembno.
-Mike, kako si? -Kaj je?
-In nocoj... -Jo, kaj je?
Svetovna premiera "Jimmyja Jamesa".
Aja.
Je to iz Navihancev?
"Kako ti je ime?" "Jimmy James. Zdaj in neštetokrat še."
Ne, to je iz My Three Sons.
Iz dela, v katerem stric Charlie z mesarskim nožem napade otroke.
Izmed vseh ljudi, s katerimi smo bili na turneji,
je najverjetneje najbolj čuden Mike.
Odbit je.
Živjo. Sem Mike.
-In... -Sem v bendu Beastie Boys.
Živjo, stari.
"Tema opoldne.
Sence na srebrni žlici.
Ročno izdelana rezila, otroški balon."
Ne zamudite Beastie Boys na turneji 1992.
-To! -Pa potem?
-Pa res. -Kam boste šli potem?
Žurerji, Run DMC in Beastie Boys prihajajo v vaš kraj.
Največji frajerji bomo. Je tako, fantje?
-Srček! -Kaj je bilo to?
Tega psa smo že umili.
Ne jezi se name.
Prevedla Polona Mertelj