Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Ką gi. -Gerai. Sveiki.
Palaukit. Paleidžiam.
-Pasiruošę? -Taip.
Papasakosiu jums istoriją Jūs tik paklausykit
Apie tris brolius blogiukus Kuriuos puikiai pažįstat
Viskas prasidėjo jau labai seniai
-Nuo Ad-Rock'o -MCA
-Ir manęs -Maiko Dy
Kuris "Beastie Boys" narys labiausiai patinka?
Visi po truputį.
Turbūt MCA.
Maikas Dy.
Ad-Rock'as labai įkvepia.
Kai tiek ilgai klausaisi grupės,
skirtingais gyvenimo etapais jautiesi labiau susijęs
tai su vienu, tai su kitu nariu.
Man labiausiai patinka Maikas Dy.
Jis tikrai labai linksmas, tačiau subtiliai.
Ar turite savo mėgstamiausią "Beastie Boys" vaizdo klipą?
Mano mėgstamiausias - sporto pratimų klipas, kuris nebuvo išleistas.
Skambinkit numeriu, kurį matote ekrane, dabar!
MCA, mano manymu, yra jų lyderis. Jis juos suburia.
Tai jis sugalvoja visas tas nesąmones.
MCA tikrai yra labai įtakingas.
Ne tik įtakingas, bet ir kilniaširdis.
Aš manau, kad Ad-Rock'as yra pats kiečiausias.
Šiais laikais nedaug kas naudoja tą žodį,
tačiau man jis tinka, kaip ir šitiems vaikinams.
Kalbu apie "mačo."
Turime mačo.
Nes jis toks doras. Neįtikėtinai nuoširdus.
Muzikine prasme nesame labai talentingi,
todėl nusprendėme išbandyti įvairias priemones.
Yauchas.
Jo, tai tas pats, kas sakyti "Kas gero?" mano močiutei.
Nes man svarbiausia - bosinė gitara.
Jo, palaukit, prisėskit minutėlei.
Dar ne viskas.
Pirmyn!
Jų muzika padarė didžiulę įtaką.
Sakyčiau, tai - mano gyvenimo garso takelis.
Mūsų visų gyvenimo garso takelis.
Daugelis grupių išyra,
o vėliau vėl susieina.
Tačiau jie liko drauge visą laiką.
Nekelk bangų isteriškų
Aš padarysiu galą šitam skandalui
Nereikia man čia dramų
Nes tavo akys Ateities nepamatys
Tad kol sėdi ir mąstai
Man visai blogai
Dieve, tai - miražas
Sakau jums, tai - sabotažas
Taip!
Ką gi.
Jo!
Kas gero?
Brukline!
Sveiki.
Na...
Sveiki, visi.
-Sveiki, visi. Aš - Adamas. -Sveikas, Adamai.
Aš - Maikas.
Kitaip - Maiklas Daimonas arba Maikas Dy.
Esame "Beastie Boys" iš Niujorko.
Šįvakar papasakosime jums istoriją apie tris vaikus,
kurie susipažino, susidraugavo
ir kartu krečia nesąmones jau daugiau nei 30 metų.
Mes dviese stengsimės iš visų jėgų, nes vieno iš mūsų čia nėra.
Adamo Yaucho,
dar žinomo kaip MCA.
Jį 2012 m. pasiglemžė vėžys.
Mirus Adamui, grupės neliko.
Kokia gali būti grupė be Yaucho?
Juk jam ir gimė mintis sukurti grupę.
Tad nors Yaucho šįvakar nėra su mumis,
mes nuolat galvojame: "O ką darytų Yauchas?"
Tačiau įsivaizduoti, ką iš tiesų Yauchas darytų, yra gana sunku,
nes jis buvo nenuspėjamas.
Jis buvo visiškai nenuspėjamas, bet apie tai pakalbėsim vėliau.
"Beastie Boys" atvyko.
Kaip visad, žengia koja kojon su mada.
Kai nežygiuoja raudonu kilimu, dalyvauja parodose Paryžiuje.
Kokie balti dredai.
"Beastie Boys" sugrįžo po šešerių metų.
Bičiuliai, šitiek laiko.
Ką veikėt? Labai smagu jus matyti.
-Sveiki! -Skambės juokingai,
bet mus buvo pagrobęs Sniego žmogus.
PIRMAS SKYRIUS
Dabar grįšime į tolimą praeitį.
Labai tolimą.
MAIKLAS DAIMONAS, 15-OS
Būti keistu vaiku iš, atleisk, mama, keistos šeimos, yra keista.
Tačiau kartu jautiesi vienišas.
Vieną dieną išgirdau dainuojant grupę "The Clash."
Man ne tik labai patiko jų muzika,
bet, išgirdęs juos, iškart supratau, kad jie - keistuoliai.
Žūtbūt turėjau juos susirasti.
Kitą savo keistuolį suradau mokykloje.
Jo vardas - Džonas Beris.
Vieną dieną pamatėme reklamą nemokamame laikraštyje "Miestelio balsas."
"Bad Brains" grupės, kurią labai mėgome, reklamą.
"Bad Brains" surengė koncertą
"The Botany Talkhouse" klube.
Tad mes nuėjome į klubą,
o ten tebuvo gal 15 žmonių,
visi - suaugę.
Tačiau buvo ir vienas mūsų amžiaus vaikas.
Ir jis tikrai kietai atrodė.
Buvo apsirengęs lietpaltį, rodos, pirktą iš antrų rankų parduotuvės,
avėjo kariniais batais,
lietpalčio sagos buvo didžiulės,
ir jo vardas buvo Adamas Yauchas.
ADAMAS YAUCHAS, 16-OS
Taigi, susipažinau su Yauchu, Maiku ir Džonu Beriu "Misfits" koncerte 1982 m.
ADAMAS HOROVITZAS, 15-OS
Galbūt būtų galima sakyti, kad tai nutiko per "Circle Jerks",
bet man labiau patinka "Misfits", todėl sakysiu, kad tai buvo jų koncertas.
Aš ir du mano draugai kažkaip nugirdome,
kad moterų tualete šlaistosi grupelė vaikų.
Nuėjome ten
ir radome grupę nerealiai gerai atrodančių mūsų amžiaus pankų.
Vieną aš net atpažinau, Džilę Kanif.
Kai buvome penktokai, mokėmės vienoje klasėje.
Ji buvo mano draugužė.
Pažinau ir dar kelis vaikus.
Keitę Šelenbach.
Ji gyveno netoliese.
Keitė buvo... Ji buvo puiki.
Žymiai protingesnė už mus.
Jai patiko, na, sudėtingesnė europietiška muzika...
Tik... Atleisk, kad pertraukiau, sakyti, kad ji buvo protingesnė už mus...
-Taip, Keitė labai protinga, bet... -Mes tikrai nebuvom proto bokštai.
-Nebūtina to sakyti. Gerai. -Bet ji tikrai tokia buvo.
-Faktas. -Teisingai.
Jai patiko kietos grupės, tokios kaip "Kraftwerk."
Ir ji gyveno lofte 14-oje gatvėje su savo mama.
Tokiame atvirame seno stiliaus lofte,
o pačiame jo viduryje stovėjo jos būgnų komplektas.
Mano pirmasis pankroko draugas buvo Deivas Skilkenas. Jis...
Jis - kairėje pusėje. Dešinėje - aš.
Taigi, aš ir mano geriausias mokyklos draugas
žaidėme prie mokyklos krepšinį
ir pamatėme beprotiškai atrodantį vaiką su spygliais ant galvos ir lietpalčiu -
jis ėjo gatve ir nešėsi sintezatorių.
Nuėjome su juo šnektelėti.
Jis buvo jaunesnis už mus.
Jis buvo šeštokas, nevaikščiodavo į pamokas.
Ar suvokiat?
Jums - vienuolika metų, esat šeštokas.
Tuo metu visi paprastai rinkdavomės pas Džoną Berį,
100-osios ir Brodvėjaus gatvių sankryžoje.
Ten grodavome.
Devintojo dešimtmečio pradžioje kiekvienas turėjo savo mėgstamą grupę.
Ir Yauchas įkalbinėjo mus įkurti grupę su juo.
Jis netgi buvo sugalvojęs pavadinimą.
"Beastie Boys."
Iš pradžių grupėje buvome keturiese: aš, Keitė, Adamas Yauchas ir Džonas Beris.
Pavadinimas reiškė:
"Vaikinai, įeinantys į anarchistines būsenas, vedančias į vidinį tobulumą."
Pats akronimas - be ryšio,
nes žodis "vaikinai" jau ir taip yra grupės pavadinime.
Tad pavadinimas iš esmės yra visiška nesąmonė.
Be to, netikslus, nes būgnais grojo mergina - Keitė.
Taigi mūsų pirmasis pasirodymas vyko Džono Berio namuose,
virš patalpų, kur jis gyveno, trečiame aukšte.
Yauchui turėjo netrukus sueiti 17-a.
Ir jis pasakė: "Žinot, ką?
Aš suorganizuosiu vakarėlį, ir mes jame pagrosime."
Ir kai mes susiruošėme pasirodyti, aš nejučia tapau grupės vokalistu.
O juk buvau labai drovus vaikas.
Nė nežinau, kodėl sutikau.
Geriausiai pamenu, jog kambaryje, kuris tebuvo
kelių metrų ilgio ir pločio, grūdosi 10 ar 12 vaikų,
kurie šokinėjo ir trankėsi vieni į kitus.
Tačiau iš esmės draugų kompanija smagiai leido laiką.
Tais laikais nepriklausiau "Beastie Boys."
Prisijungiau prie jų 1983 metais.
Džonui Beriui tapo nebeįdomu, tad jis iš grupės išėjo.
Tuo metu leidau laiką su Maiku, Yauchu ir Keite.
SKOTO IR GARIO LAIDA VALSTYBINĖ TV
Ir kad jau atsidūriau ten, tapau naujuoju gitaristu.
Buvome pankroko grupė, tačiau kartu ir nebuvome.
Tarsi koks "Monthy Python" ir "Black Flag" mišinys.
Prisistatykite.
Taip. Aš - Maiklas. "Beastie Boys" narys.
Mano vardas - Keitė. Esu ožiaragis, o kišenėje turiu gniutulą.
O dabar pakalbinsime vyresnį, labiau subrendusį grupės narį.
-Pasakyk savo vardą. -Mano vardas - Adas, galit vadinti Adamu.
Atėjau į televiziją, ir tiek.
Mano vardas - Adamas, net ant diržo parašyta.
Parodykit Adamo diržą iš arčiau.
Kiek jums metų? Koks 13-ka, 14-ka?
-Maždaug. -Taip. Dvylika, vienuolika.
Dabar mes kiek vyresni.
Mums jau nebe 15-ka.
Mums jau 16-ka.
Mes domėjomės visokia muzika.
Klausėmės soulo, pankroko, repo ir regio.
Tais laikais repo gauti buvo sunku, nes buvo vos keli 12-os colių grotuvai.
Bet mes norėjome pakeisti stilių.
Buvome apsėsti tos kvailos
ledų parduotuvės "Carvel" reklamos.
Sveiki, aš - "Carvel" iš kosmoso.
Mano tikrasis vardas yra Sausainė.
Kažkam kilo puiki mintis
įrašyti siaubingai kvailą dainą - pokalbį telefonu, pavadintą
"Cooky Puss."
-Sveiki, "Carvel". -Jo. Gal pakviestumėt Sausainę?
Ką tokią?
Sausainę. Noriu pakalbėti su Sausaine, nagi.
Ne. Čia tokios nėra.
Tuomet Sausainės pussesere...
Toks Deivas Parsonas
centre turėjo plokštelių parduotuvę "Žiurkės narvas."
Mes pabėgdavom iš pamokų ir sėdėdavom pas jį.
Tuo metu Deivas įkūrė nedidelę įrašų studiją.
Išleido dainą "Cooky Puss" 12-os colių formatu.
Ir tuomet nutiko tai, ko visai nesitikėjome.
Didžėjai ėmė groti mūsų dainą klubuose.
Taip mūsų muziką išgirdo ne tik 15-ka mūsų draugų.
Vieną dieną užėjau pas draugę, kuri dirbo kažkokį laikiną darbą mokykloje.
Išgirdome, kad DJ Afrika Bambaataa
kitame pastato aukšte dalyvavo pokalbių šou ar panašiai.
Mums kažkas užėjo.
Nulėkėme žemyn ir įsmukome į TV aikštelę.
O po to štai kas nutiko.
Žinot, pagalvojau... Man patinka viena daina,
grupės "Beastie Boys" daina "Cooky Puss." Jūs ją girdėjot?
Taip, girdėjau "Cooky Puss."
Gavau tą įrašą per roko įrašų bazę. Sunkiai.
Gerai.
Taip, jums patinka... Kodėl ji jums patinka?
Taip, daina tikrai labai smagi. Girdėjau ją per radiją...
Joje girdisi plokštelės sukiojimas? Šitoks?
Taip, truputį girdisi.
Ji kieta.
Antras skyrius.
Mes visą laiką klausomės repo.
1984 metais buvo išleista daina,
kuri iš esmės pakeitė mūsų grupės kryptį.
Tai - "Run-DMC" daina "Sucker MC's."
Prieš dvejus metus mano draugelis Paprašė manęs padainuot apie vedėjus
Aš jam pasakiau, ką ir jums tuoj pasakysiu
Kietai pavariau Va šitaip sakiau
"Sucker MC's" daina skambėjo visame Niujorke.
Žmonės klausėsi jos automobiliuose,
magnetofonuose, ji skambėjo picerijose, visame mieste.
"Run-DMC" buvo kieta grupė.
Norėjome būti tokie, kaip jie.
Mes išnagrinėjom kiekvieną jų dainą, visus žodžius.
Apžiūrėdavome visas jų nuotraukas, mėgindami įžvelgti jų sportbačius,
drabužius, viską.
Visą dieną nagrinėdavome ir kartodavome mūsų mėgstamiausias repo dainas.
Ne todėl, jog norėjome tapti repo grupe.
Tačiau maždaug tuo metu patys ėmėme kurti dainų žodžius.
Manau, dabar galime parodyti vieną trumpą pavyzdį.
Taip suprasite, kur buvo mūsų vieta kaip atlikėjų.
Palauk, iki to dar nepriėjome. Tu per daug skubi. Neskubėk.
-Aš per daug skubu? -Apsisuk, Spaikai.
-Tikrai. -Gerai. Laikas baigėsi.
Matai, Spaikai?
-Mes dar tikrai ne ten. -Sufleris...
-Aišku. Taip ir galvojau... -Gerai.
-Štai taip. -Ei.
Jau grįžom. Mes... Mes šitą surepetavom. Iš tiesų buvom surepetavę.
Atleiskit. Susivariau su sufleriu. Atsiprašau.
Sufleris? Jo nė nemačiau.
Bet kokiu atveju.
Geras posakis. "Bet kokiu atveju."
Maždaug tuo metu "Studio 54" klube surengėme didžiulį pasirodymą.
Palauk. "Studio 54" klubas. Na, žinot, su Bruke Šylds ir panašiai.
Gerai. Su Baryšnikovu, Holstonu, Dona Samer.
Rodos, planavome daug bendrauti su publika.
-Taip, tik publika nelabai bendravo. -Gal. Tiek to.
"Studio 54" klube buvo parašyta, kad mes pralaimėjome grupių kovoje.
Taigi, laukėme savo pasirodymo "Studio 54" klube,
norėjome atlikti savo dainą "Cooky Puss."
Gyvai jos dar nė karto nebuvome atlikę, tačiau pagalvojome...
Sugalvojome pasiimti didžėjų.
Vienas draugas užsiminė, jog pažįsta studentą iš Niujorko universiteto,
kuris nori būti repo prodiuseriu ir galėtų padidžėjauti, ir turi visą aparatūrą.
Tačiau svarbiausia, jog jis turėjo burbulų pūtimo aparatą.
Palauk. Ką pasakei, Ad-Rock'ai? Burbulų pūtimo aparatą?
Jo, bičiuli. Teisingai, Maikai Dy. Jis turėjo burbulų pūtimo aparatą.
Gerai.
Taigi nuėjome į studentų bendrabutį pas tą bičą.
Tačiau duris atidarė ilgaplaukis metalistas,
apsimovęs keistas užtraukiamas odines pirštines, ir mes labai išsigandom.
Pagalvojom, kad čia tikrai ne jis.
Taigi, jis atidaro tas mažulytes bendrabučio kambario duris.
O kambarys prigrūstas aparatūros -
didžėjaus pultų, analoginių ritmo mašinų.
Ir taip, ponios ir ponai, ten buvo ir muilo burbulų pūtimo aparatas.
Tai ką daryt?
Iškart jį pasamdėm.
Ir tai buvo Rikas Rubinas.
Iš pradžių mes tikrai keistai atrodėme su Riku Rubinu.
Jis buvo kilęs iš Long Ailando, o mes - iš Niujorko.
Be to, Rikui patiko daug dalykų, kurie mums buvo neįdomūs.
Pavyzdžiui, imtynės ir sunkusis metalas.
Mums tai atrodė kvaila.
Rikas atrodė žymiai vyresnis už mus ir...
Na...
Šitą nuotrauką turbūt reikėtų rodyti ne dabar.
-Noriu pasakyti... -Su...
Kalbame apie kabelines dėžes? Noriu pasakyti...
-Visi apie tai galvoja, tiesa? -Taip.
Tais laikais tai buvo technologijų viršūnė.
Jie turėjo kabelių dėžę, daugiafunkcinį telefono aparatą...
Kodėl dabar negalėtume taip gyventi - su pakeliu "Salem" cigarečių
ir pilna pelenine prie lovos, a?
Sutinkat, ką?
Rikas atrodė žymiai vyresnis už mus, labiau subrendęs.
Ir jis turėjo pinigų.
Tačiau didžiausias skirtumas buvo jo pasitikėjimas.
Jis domėjosi dalykais, kuriais ir reikėjo domėtis.
Tai buvo užkrečiama.
Negalėjai leisti laiką su Riku
ir nesižavėti tuo, kuo jis tuo metu žavėdavosi.
Tad mes truputį susidomėjome imtynėmis.
Truputį.
-Ir tikrai susidomėjome sunkiuoju metalu. -Tai jau tikrai.
-Tai jau tikrai.
Vos per savaitę nustojome galvoti,
kad tas bičas su pirštinėmis yra pakvaišęs -
buvome tikri, kad jis yra kiečiausias pasaulyje.
Jis tapo mūsų nuolatinės komandos nariu.
Tapo keistu kietu vyresniuoju broliu.
O jo bendrabučio kambarys tapo mūsų naująja būstine.
Mūsų naujuoju "Žiurkių narvu."
Ir kiekvieną dieną užuot ėję į mokyklą, rinkdavomės Riko bendrabučio kambaryje.
Klausydavomės įrašų. Vaikščiojome į klubus.
Tada eidavome į "Cozy Soup 'n' Burger" pavalgyti.
Kalbėdavome, ką veiksime vakare, apie muziką,
apie tai, kokią muziką vieną dieną kursime patys.
Po pasirodymo "Studio 54" klube mes turėjome didžėjų.
Pagalvojome: "Velniop. Pamėginkime repuoti - tai bus mūsų pasirodymo dalis."
"THE KITCHEN", NIUJORKAS
Taigi, Rikas prisijungė prie mūsų grupės ir tapo DJ Double R.
Pirmuosiuose pasirodymuose su Riku pusę laiko grodavome pankroką,
tada išeidavome, o grįžę į sceną repuodavome.
Esam "Beastie" ketvertukas Drebinam sceną
-Aš - meistras Adamas Yauchas -Ir Geras Rokas
-Su Maiku Dy -Keite Šelenbach
Hiphopo branduoliukas
Gaudykit ritmą visi Kol nukrisit negyvi
Gerai jau. Turbūt žinot...
Na, pagaunat...
Pagaunat mintį.
Daugelis reperių susirašo žodžius ant lapuko, tiesa?
Tiesa?
Viena yra leisti laiką su draugais
ir visą dieną dainuoti "Sucker MC's."
Visai kas kita - stovėti ant scenos prieš žiūrovus
ir repuoti pagal savo sukurtas eiles.
Iš pradžių to nesuvokėme, tačiau ilgainiui,
kuo daugiau laiko leidome su Riku, tuo labiau elgėmės kaip Rikas,
ir nustojome leisti laiką su Keite.
Tiksliau, Keitė ėmė leisti mažiau laiko su mumis.
Manau, mūsų draugams buvo keista,
kodėl tiek daug laiko leidžiame su Riku.
Na, grupė juk turi pavalgyti.
Maždaug tuo metu Rikas prodiusavo pirmąją tikrą repo dainą, "It's Yours"
reperiui T La Rock.
Iki tol muziką repo įrašams paprastai grodavo grupė.
Ji skambėjo taip švariai,
kad pateko į radiją.
Tačiau "It's Yours" tebuvo reperio daina su ritmo mašina.
Garsas buvo labai paprastas.
Tad vieną vakarą
Rikas pasakė, jog planuoja susitikti su Raselu Simonsu "Danceteria" klube.
Nežinojome, kodėl Rikas ir Raselas susitinka,
tačiau užsikepėme juos pasekti kalbančius klube.
Nes tas Raselas buvo ne tik "Run-DMC" vadybininkas,
bet ir DJ Run brolis.
Jis nebuvo bičas,
kuris pažinojo kitą bičą, kuris pažinojo kažką, susijusį su repu.
Raselas pats buvo repas.
Jis buvo pačiame repo verslo centre.
Kai Raselas išėjo, mes pašėlome.
Nulėkėme pas Riką
ir liepėme viską iškloti.
Pasakyti, ką jis jam pasakė.
Viską, žodis žodin.
Mes... Nesitvėrėme savo kailyje.
Taip.
Taip mes elgėmės, mums buvo 16-ka.
Rikas pasakė, jog Raselas negalėjo patikėti,
kad dainą "It's Yours" parašė žmogus, apie kurį jis nebuvo girdėjęs,
juo labiau - baltaodis.
Rikas pasakė, kad viskas puikiai pavyko,
ir jie planuoja įkurti įrašų studiją "Def Jam."
Palaukit.
Padėkit telefono ragelį ir pažiūrėkit.
"Jam" reiškia įrašyti.
"Def" - sutrumpintai "geriausias."
Tikrai geriausi įrašai, kuriuos galit šiandien nusipirkti.
"DEF JAM" ĮRAŠAI
Geriausi, geriausi, geriausi "Def Jam"
Kalbėdamas apie planus, Rikas užsiminė Raselui ir apie mus.
"Klausyk, yra trys baltaodžiai reperiai.
Jie dar mokosi mokykloje.
Jie groja pankroką, tačiau jiems dar labiau patinka hiphopas.
Jie daugiau nieko neveikia, tik klausosi repo."
Raselas Simonsas iškart įžvelgė galimybę būti baltaodžių repo grupės vadybininku.
Ir po kelių dienų buvome pakviesti susitikti jo biure.
Galvojome, kad jis dirba didžiuliame prašmatniame biure,
bet nuėję teradome du nedidelius kambarėlius.
Tačiau kiečiausia buvo tai,
jog viename iš jų sėdėjo pats repo karalius Kertisas Blou, suprantat?
Jis Raselo biure mokėsi šokti breiką.
Jis kažkodėl norėjo suktis ant galvos.
Ir ne tik, nežinau, ar...
Ar kas nors iš čia esančių žinote "Full Force"?
Žodžiu, aplink jį sėdi... Sėdi "Full Force" nariai
ir žiūri, kaip jis mokosi šokti breiką.
Norim, kad suprastumėt, kokį nerealų vaizdą pamatėm ten nuėję.
Tad kalbant apie pasitikėjimą,
Raselas buvo dar aukštesniame lygyje nei Rikas.
Būdamas šalia jo
negalėjai nepatikėti, kad viskas bus taip, kaip jis sako.
1984 metais repas niekam nerūpėjo.
Jo beveik negrojo per radiją.
Tačiau kur tik nueidavo Raselas, jis jį įsiūlydavo.
"Run-DMC" bus populiariausia mūsų kartos grupė."
"Rikas Rubinas. Jis bus repo Filas Spektoras.
"Beastie Boys"?
Jie - baltaodžiai, jie bus kiečiausi visame pasaulyje."
Gerai.
Neskubėkime taip.
Mes tik pradėjome repuoti.
Geriausiu atveju buvome vidutiniokai.
Tačiau Rikas ir Raselas mumis tikėjo, tad ir mes ėmėme tikėti.
Tad jie suorganizavo mums galimybę įrašyti savo pirmąją repo dainą.
Ji vadinosi "Rock Hard."
Nežinau. Tai nėra kiečiausia mūsų akimirka prie mikrofono.
Bet, supraskit, mes mylėjome repą ir be galo norėjome būti reperiais.
Labai norėjome būti "Run-DMC."
"Pirmi baltukai, nieko tokio.
Jūsų televizorius tikrai gerai rodo."
Raselas Simonsas parašė šituos žodžius.
Jis vis kartojo, kad turime tą pasakyti, nes tai - kieta,
kad esame "Beastie" vaikinai, pankai ir panašiai.
Jis labai norėjo, kad pasakytume,
jog mokame groti būgnais, groti gitara.
Esame ne tik "Beastie" vaikinai, mes - tikros roko žvaigždės.
Ir mes sutikome.
Jis buvo įtakingas bičas repo pasaulyje.
Jo ofise hiphopą šoko Kertisas Blou.
Noriu pasakyti, jei manot, kad tai bus kažkas nauja ir unikalu,
tiek to. Pagarsinkit.
Maikas Dy, Ad-Rock'as ir MCA
Dar visai neseniai girdėjau kaip sakei
Kad tie vaikiai varo kietai
Jie eina ir šėlsta Kol visai pamėlsta
Šėlsta, šėlsta
Kol pamėlsta
Norėčiau apkaltinti Riką su Raselu dėl šios dainos kokybės,
tačiau prie mikrofono - tik mes.
Mes sukūrėme ir sudainavome likusius tos dainos žodžius.
Jie norėjo, kad būtume 9-ojo dešimtmečio metalo grupės repo šaržas,
tik su "Adidas" sportbačiais, treningais ir panašiai.
Ir mes sutikome.
-Taip, po velnių. -Rimtai?
Labai.
Bet kažkuriuo metu jie nusprendė, kad iš grupės privalome išspirti Keitę.
Nes ji neįsipaišė į mūsų naująjį kietų reperių įvaizdį.
Kokia čia nesąmonė?
Kai "Beastie Boys" susibūrė, dauguma mūsų draugų buvo merginos.
Šauniausios merginos.
Ir nesmagu manyti, kad jas nuvylėme.
Juk gal Keitė galiausiai būtų pati išėjusi iš grupės,
tad nesmagu, kad viskas taip šūdinai pasisuko.
Suprantat, iki tol mūsų grupė buvo kaip pokštas.
Darėme tai, nes buvo smagu.
Pagrindinis mūsų tikslas buvo prajuokinti vienas kitą.
Bet tada susidėjome su Riku ir Raselu, ir jie mumis labai tikėjo.
Jei Rikas buvo tarsi kietas vyresnysis brolis,
tai Raselas - kaip išprotėjęs dėdė.
Ėmėme kartu leisti visus vakarus.
Vaikščiojome į klubus. Gėrėme "atsuktuvą", "Brass Monkey" kokteilius.
Buvome kaip kokia išprotėjusi šeima.
Kai esi jaunas, girtas, o Raselas Simonsas tau sako,
jog tapsi kiečiausia visų laikų repo grupe,
ir kai tą girdi nuolat, imi ir patiki, po galais.
Ir tuomet nutiko nerealus dalykas.
Spaikas.
Atleiskit. Atleiskit. Čia turėtų būti užuomina, kuri...
Nevykęs juokelis. Tęsk.
Tai bus ar nebus?
Ne šįvakar.
Tai - paskutinis pasirodymas. Kada gi daugiau tai nutiks?
Mes neįrašėme to į mašiną.
Gal ir parodysime iki vakaro pabaigos.
Aš sutvarkysiu. Sutvarkysiu.
Tas balsas, kuris skamba nerealiai.
Visa ta animacija. Mano draugas Maksas Tanonas ją sukūrė... Tiek to.
Bičiuliai, o jūs žinot, kad mes pradėjom patį pirmąjį Madonos turą?
Rimtai. Istorija, kaip mes pradėjom Madonos...
Nerealiai.
Sutvarkysiu.
Ką ir besakyti.
Vieną dieną Raselui Simonsui paskambino Madonos vadybininkas Fredis Demanas.
Paskambino ir paklausė, ar "Run-DMC" nenorėtų pradėti
paties pirmojo Madonos turo.
Raselas atsakė, jog žinoma, ir jie už savo pasirodymą prašo 20 gabalų.
Madonos vadybininkas mandagiai padėkojo ir atsisveikino.
Po kelių valandų Madonos vadybininkas skambina Raselui Simonsui ir sako:
"Klausyk, Raselai. Gal "The Fat Boys" norėtų apšildyti Madoną jos turo metu?"
O jis sako: "Ne, žmogau. "The Fat Boys" užimti. Jie negali."
Raselas niekada nebuvo "The Fat Boys" vadybininku.
"Bet", sako jis,
"Turiu tokius vaikinukus "Beastie Boys", ir jie apšildys už 500 baksų."
Ir taip
atsidūrėme Sietle, Vašingtono valstijoje, "Four Seasons" viešbutyje -
ruošėmės apšildyti Madoną jos turo metu.
Pameni?
Prieš turą sugalvojome genialų planą.
Ką galėtume padaryti, kad visi mus atsimintų?
Tuo metu mikrofono taip gerai dar nevaldėme.
Sumąstėme, kad scenoje turime būti kuo grubesni ir baisesni.
Jo! Saugokitės, Detroite, Filadelfija, Sinsinati, Los Andžele!
Atvykstame pas jus!
Jei būtume tiesiog nuvykę
ir sugroję tas dvi dainas, kurias mokėjome,
nes tuo metu tik tiek jų turėjome,
ir būtume pasakę "Ačiū visiems. Labanakt",
kam tai būtų buvę įdomu?
Nusprendėme būti įsimintinais.
Įsimintinais suknistais šikniais.
Juk mes - tikros roko žvaigždės.
Noriu pasakyti, kad visi atėjo pamatyti Madonos,
ir jiems visiškai nusispjauti ant mūsų.
Bet čia pravertė Riko imtynės.
Jis norėjo, kad būtume blogiukai-imtynininkai,
šaukiantys į kamerą ringo šone.
Vienintelė priežastis, kodėl nesusukome vaizdo klipo, yra ta, kad vos tą padarius,
reikės MTV pavadinimą pakeisti į "Beastie TV".
Nes tik tą ir rodys, visą dieną ir visą naktį.
"Beastie Boys." Viena geriausių šiandienos muzikos grupių." Va taip.
Turbūt be reikalo aušinu burną.
Jaučiu, kad nelabai suprantat.
Rodos, interviu baigtas.
-Labai dėkoju. -Aš taip pat.
Taigi...
Taigi, kiekvieną vakarą Madonos turo metu
išeidavau į scenos priekį, patį vidurį, ir rėždavau tokią kalbą:
"Aš - Karalius Ad-Rock'as.
Aš - suknistas "Karalių teatro" karalius.
Mes esam "Beastie Boys",
ir šiandien sutraiškysim visus varžovus.
Kai šįvakar išvažiuosim, galėsite šitą suknistą vietą paleisti pelenais.
Nes jūs, šūdžiai, nieko verti."
Dabar pažiūrėkit, ką Adamas keikė.
Tai buvo tarsi meilė ir neapykanta vienu metu.
Suprantat, mes nekentėme jų, jos nekentė mūsų. Tai buvo tarsi meilė.
Taigi, grįžę namo po turo, mes pirmiausiai
lįsdavome prie kiekvieno, kuris klausydavo mūsų, ir sakydavom:
"Jo, jo. Mes buvome ture su Madona."
Tai buvo geriausias dalykas, kuris mums buvo nutikęs, bliamba.
Mes grįžtame namo ir esame pilnateisė
repo grupė.
Rimtai?
-Davei penkis? -Taip.
Taip, Adamai, tai ir vėl populiaru.
Vieną vakarą Raselas suorganizavo mums koncertą "Encore" klube.
Apšildėme repo karalių Kertisą Blou.
Mudu... Pažiūrėjome vienas į kitą ir sakom:
"Apšildome Kertisą Blou? Jėga."
-Ir... -Tai, beje, tiksli citata.
-Noriu, kad žinotumėt. -Tikrai tiksli.
O "Encore" klube renkasi tik juodaodžiai.
Mes - vieninteliai baltukai tenai, suprantat?
Ir kažkaip sumąstėme, kad reikia
nuvažiuoti ten limuzinu, apsirengus štai taip.
Kas čia juokingo?
Taip, ant mūsų galvų - skarelės.
Taigi...
Taigi, kai užlipome ant "Encore" scenos, kad sudainuotume savo dainą "Rock Hard",
klube uždegė visas šviesas.
Fluorescencines lempas, kaip kokiam suknistam prekybos centre.
Ir visi žiūrovai pradėjo šaukti, pamatę mus.
"Jo, jo, menudos. Kas geresnio?"
"Menudo, mes tave mylim."
Taip, jie vadino mus "menudo".
Nors, tiesą sakant, turbūt tai buvo daugiskaita - "menudos".
Taip.
Bet, taip, mes greitai atsisakėm tokio įvaizdžio.
Trečias skyrius
"Viską pakeitusi daina."
3-IAS SKYRIUS VISKĄ PAKEITUSI DAINA
Pradėjome rašyti dainas kitaip.
Dainos nebuvo vien gitarinės "posmas, priedainis, posmas, priedainis".
Mūsų kūrybiniu procesu tapo išsidirbinėjimas.
Darydavom taip.
Maiki.
Eidavom gatve.
Štai taip...
Ei.
Šitaip eidavom gatve.
-Kaip laikaisi? -Kaip gyveni, žmogau?
Repetavome.
Eidavome gatve.
Ir pradėdavome įrašinėti trumpus gabaliukus,
visokias nesąmones, kurios mums atrodė juokingos.
Pavyzdžiui, vienas mūsų ištardavo kažkokius žodžius iš mėgstamos dainos...
Palauk.
O kitas sakydavo: "Taip, tai turėtų būti daina."
Jis ištardavo "Palauk", tada ateidavo Riko eilė...
Pavaryk!
Ir tada kažkas kitas sakydavo: "Dabar turėtų būti..."
Ei, Lirojau!
Ir taip išeidavo daina.
Tada...
Ir tada eidavome į studiją su ta paprasta ir kvaila idėja.
Ir iš jos padarydavome dainą.
Jo, Lirojau!
Palauk. Palauk, pavaryk!
Pavaryk!
Adamas nuolat būdavo ten ir kaip apsėstas mušdavo ritmą
su elektroniniais būgnais.
O kai visai išprotėdavo, nusitraukdavo ausines sau nuo galvos,
mesdavo į šoną ir sakydavo:
"Jo, jo, bičiuliai. Tik pažiūrėkit."
Ne. Tai tu taip darydavai, Maikai.
Aš darydavau taip.
Bet kokiu atveju, jis padarė tą...
Rimtai, aš tave palaikau, Adamai.
Jis sukūrė tą kietą svingo tipo ritmą.
Kai mudu su Yauchu jį išgirdome, mums atvipo žandikauliai.
Bet kai jį sudėjo su 808 taktu,
viskas pasikeitė.
Palauk. Palauk, pavaryk!
Pavaryk!
Mes trys buvom palikti prie aparatūros.
Kūrėm muziką ir mėgavomės tuo.
Užuot mėginę ką nors atkartoti,
ką padarėme su "Rock Hard",
dabar mes tiesiog buvome savimi.
Ar bent jau tokie, kokie įsivaizdavome, jog turime būti.
Rikas užsuko į studiją, ir mes jam pagrojom.
Ir jis išvirto iš koto. Sakė:
"Bičiuliai, nieko nekeiskit.
Puiki daina. Noriu parodyti ją Raselui.
Reikia ją išleisti."
Labai nustebome, bet apsidžiaugėme.
Rikas ją sumiksavo, kad ji skambėtų profesionaliau.
Tas 808 ritmas buvo nerealus.
-Štai šitaip. -Štai šitaip.
Girdėdavome, kaip ji drebina galinius automobilių langus Rytinėje pakrantėje.
Ją leisdavo per garsiakalbius.
Mes išsiaiškinome, kaip sudėti į krūvą keletą mums patinkančių elementų,
pavyzdžiui, ritmą, ištraukas, didžėjų miksus, ir paversti viską daina.
Nauju stiliumi.
Tačiau svarbiausia, jog suradome savo balsą.
Dabar ilsiuosi Visas paliegęs ilsiuosi
Mano kišenės prikimštos Dolerių kupiūrų
Sėdžiu ant palangės Ir gurkšnoju alų
Ilsiuosi atsipūtęs
Ką tik grįžau namo Nes mane išleido už išpirką
Kiek valandų? Gal jau metas alaus
Raselas ir Rikas išleido "Hold It Now, Hit It" savo "Def Jam" studijoje.
Ją pradėjo groti klubuose ir pasirodymuose,
labai tuo džiaugėmės.
Mūsų dainą grodavo kartu su tokiomis kaip "LL Cool J" "Rock the Bells",
"Run-DMC" "Peter Piper" - dainomis, kurias patys mėgome.
Pamenu, nuvykome į Filadelfiją.
Uždėjome dainą.
Paleidome "Hold It Now", ir visi tiesiog pašėlo -
visi, tuo metu buvę klube.
Jausmas buvo nepakartojamas. Negalėjau patikėti.
Man buvo 19-ka.
Turėjau truputį pinigų.
Reperiai mane žinojo.
Mus įleisdavo į klubus už dyką.
Vaišindavo gėrimais. Bendraudavome su merginomis.
-Prisigerdavome. -"Ad-Rock'as."
Trindavomės sau. Užsirašinėdavome dainų žodžius ant servetėlių.
Žvengdavom vieni iš kitų.
O tada nueidavom į studiją ir sukurdavom dainą iš viso to mėšlo.
Kitą vakarą sukurdavom dar vieną dainą.
Keturi, trys, du, vienas Pavarom!
Kai pasiimu mikrofoną, visi deda į kojas Rimtai!
Su Ad-Rock'u ir Maiku Dy O tavęs nėra
Turiu daugiau jėgų Negu Pikasas turėjo dažų
Rimuoju kietai Rimuoju saldžiai
Nesistebiu, kad pasirašei
Visą laiką kūrėme ir įrašinėjome dainas.
O Raselas jas vis išleisdavo kaip singlus.
-Išleidome "Paul Revere." -Ji tapo hitu.
Išleidome "The New Style."
Ji tapo hitu!
Ir vieną dieną Raselas atėjo į studiją ir pasakė:
"Bičiuliai, esat kiečiausia visų laikų repo grupė.
Galit išleisti visą albumą."
Tad bandome išleisti albumą, bet su Adamu
vis dar gyvename tuose apgailėtinuose būstuose.
Na, kokiuose gyveni, kai tau 19-ka metų.
Tačiau Yauchas persikraustė į naują gražų butą Brukline.
Jis ten gyveno už dyką,
nes buvo to pastato valdytojas.
-Tiesa. -Taip.
Jei kam nors sugesdavo radiatorius, Yauchas ateidavo ir sutaisydavo.
Jis nė velnio apie tai neišmanė,
tačiau beveik viską galėjo padaryti tiesiog instinktyviai.
Tačiau vieną vėlų vakarą mudu su Maiku užsukome pas jį
ir virtuvėje ant stalo pamatėme magnetofoną.
Tačiau ne kasečių,
o juostinį magnetofoną,
ir aš nė nežinojau, kad jis tokį turi.
Apžiūrinėju jį,
norėdamas išsiaiškinti, kaip ten viskas veikia.
Juosta eina iš vienos pusės.
Ir užuot, kaip įprasta, perėjusi į kitą pusę,
ji apsisuka aplink mikrofono stovą,
tuomet aplink kitą stovą.
Tada - aplink kėdę.
Ir tik tada nukeliauja į antrąją pusę.
Mes su Adamu žiūrim ir galvojam:
"Štai čia - tikrai magiškas triukas, po velnių."
Yauchas atsistoja ir paleidžia magnetofoną.
Išgirstame būgnus
iš "Led Zeppelin" dainos "When the Levee Breaks."
Ir visą laiką skamba ne visa daina, o tik būgnai, vėl ir vėl.
Buvau matęs, kaip didžėjai tą daro su dviem plokštelėmis ir grotuvo disku.
Bet nebuvau matęs, kad taip darytų su juostiniu magnetofonu.
Garsas ir vaizdas buvo nepakartojamas.
Yauchas paaiškino, jog buvo girdėjęs,
kad Džimis Hendriksas ir Slajus Stounas naudoja kilpas, ir norėjo pats pabandyti.
Iš kur jis apie tai išgirdo?
Tais laikais juk nebuvo nei "YouTube", nei "Google."
Nusinešėme Yaucho kūrinį į studiją
ir įrašėme dainą "Rhymin' & Stealin'."
Ali Baba ir keturiasdešimt plėšikų
Degina ir šniaukščia Rimuoja ir plėšia...
Tad kol kūrėme ir įrašinėjome tai, kas vėliau virto "Licensed to Ill" albumu,
Rikas Rubinas taip pat prodiusavo naująjį "Run-DMC" albumą "Raising Hell."
Jų "Aerosmith" dainos "Walk This Way" dainos versija
nuolat skambėjo populiariose radijo stotyse ir per MTV.
Ir "Run-DMC" staiga išgarsėjo visame pasaulyje.
1986 metų vasarą jie išvyko į turą.
Raselas paprašė, kad mes būtume apšildanti grupė.
"Raising Hell" ture "Beastie Boys"
turėjo pasirodyti taip, kad visi jais susidomėtų.
Tad scenoje mes nėrėmės iš kailio.
Ir mes tikrai pritraukdavome žiūrovus.
Apimtys sparčiai augo, tad kai turas pasiekė Majamį,
rengėjai ėmė užsakinėti ne arenas, o stadionus.
Džo Peris ir Stivenas Taileris iš "Aerosmith" atskrisdavo iš Majamio,
kad galėtų atlikti tą vienintelę dainą.
Viskas atrodė nerealiai.
Ji ima siūbuoti Drauge su vaikinais
Jos kojos nenustygsta ant žemės...
Tas momentas, kai "Aerosmith" lipdavo į sceną sudainuoti su "Run-DMC"
pačią populiariausią dainą visame pasaulyje.
Jie išeina, ir visi tiesiog pašėlsta.
Bet dabar scenoje stovi ir dar vienas bičas.
Yauchas.
Yauchas turėjo bosinę gitarą.
Ir Džemis Masteris Džėjus iš "Run-DMC" pasiūlė
jam pagroti bosine gitara per tą įžymiąją "Aerosmith" dainą
ant scenos beisbolo stadione Majamyje.
Ir Yauchas kaip reikiant pavarė.
"Aerosmith" vaikinų veidai net ištįso iš nuostabos.
"Kas tas prisilupęs bičas ant scenos?
Ir kodėl jis groja bosine gitara su mumis?"
Visos dainos metu
Yauchas stengėsi atsiremti nugara į
Džo Perį, kuris taip negrodavo.
Atrodė...
Viskas baigėsi tuo, jog Yauchas gainiojosi jį po sceną atbulas.
Mes visi stovėjome scenos pakraštyje,
žiūrėjome, rėkėme ir juokėmės - vaizdas buvo nerealus.
Buvo ne tik be galo smagu išvykti į turą,
leisti laiką su "Run-DMC",
bet ir kiekvieną vakarą ko nors išmokti į juos bežiūrint.
Tarsi mokėmės repo mokykloje.
Taip, taip, mes nesustosim Grosim tol, kol jūs kojas kilnosit
Na...
Mums nieko nereikia įrodinėt
Viskas, ko norim mes - Kad jūs pakeltumėt šiknas
Maukiam alų iš skardinių Butelių ir pintinių
Leidžiam plokšteles, miksuojam...
Mano vardas - "Run" Turiu gerą kortą
Paklausykit, ką dainuoju Kaip kietai rimuoju
O DMC stovi šalia
Tad čiupkit mikrofoną...
Tačiau sugrįžę namo
pamatėme, kad Rikas pats vienas sumiksavo ir įrašė visą albumą.
Buvo keista, kad tą padarė be mūsų žinios.
Yauchas visuomet rūpindavosi technine dalimi,
todėl jis rimtai supyko.
Tačiau Rikas padarė nerealų darbą.
Jis paėmė mūsų keistas repo dainas
ir pavertė jas švariomis, nušlifuotomis dainomis, kurias galima groti per radiją.
Jos skambėjo kaip himnas, o ne sudainuotos ant juoko.
Kokteilis "Brass Monkey"
Visai nepašvinkęs
"Brass Monkey"
Ketvirtas skyrius
"Jau pasakojome apie dainą, kuri, manėme, jog pakeitė viską.
Tam tikra prasme taip ir buvo.
Tačiau ši daina iš tiesų buvo ta, kuri pakeitė viską."
Juokinga, kad jau beveik buvome baigę įrašinėti albumą "Licensed to Ill",
tačiau Raselas pareiškė, jog jis per trumpas,
kad reikėtų įrašyti dar vieną dainą.
Yauchas su savo draugu Tomu Kušmanu buvo sukūrę grupę "Brooklyn."
Jie turėjo dainą "Fight for Your Right (To Party)."
Ir Yauchas pasakė:
"O gal panaudokime tą dainą ir sudainuokime su "Beastie Boys?"
Jie sukūrė tą dainą ant juoko.
Tarsi himną, kuriame šaipėsi iš vakarėlių liūtų ir brolijų narių.
Tiesą sakant, mes nepažinojome nė vieno vakarėlių liūto ar brolijos nario.
Bet mums atrodė, kad yra smagu iš to pasišaipyti.
Pagrindinė mūsų mintis buvo paimti šiek tiek šito.
Šiek tiek to.
Ir pusę stiklinės šito.
Tada viską sumaišėme.
Ir gavome...
Turi kovoti už savo teisę
Linksmintis
Tada viskas ėmė skrieti didžiuliu greičiu.
Rodos, jau kitą dieną buvo išleistas mūsų įrašas.
Buvo išleistas vaizdo klipas.
Daina skambėjo visur.
Sėdėjau namuose, kramsnojau saldainiukus.
Ir žiūrėjau, kaip per MTV ją rodydavo penkis kartus per valandą.
Tais laikais visi žiūrėjo MTV.
Mes irgi ją visą laiką žiūrėjome.
Mūsų namudinį vaizdo klipą, kurį susukome mūsų draugo bute,
dabar rodė greta Maiklo Džeksono, Princo ir Tinos Terner klipų.
Buvo nerealiai.
Buvome žinomi...
-Nerealiai. -Liaukis.
Buvome žinomi 14-os kvartalų spinduliu,
buvome žinomi tarp andergraundo hiphopo atstovų,
o pasirodžius albumui "Licensed to Ill", mus ėmė atpažinti gatvėje.
Kur tik pasirodydavome, žmonės imdavo šaukti...
"Jo, Maikai Dy."
"Kas gero, bičiuli?"
Tas pats ir man su Yauchu. Jei kur eidavome,
kas nors mus atpažindavo, imdavo šaukti:
"Jo, Maikai Dy."
Taip buvo.
Pajautėme dėmesį.
Po maždaug dviejų mėnesių
Raselas mus išsiuntė į mūsų pirmąjį didelį turą po Ameriką.
Ką mes darėme?
Mes pasiėmėme su savimi Deivą Skilkeną ir Sėjų, DJ Uraganą
ir visus savo draugus.
Mūsų įrašus visi ėmė pirkti kaip išprotėję.
Štai tada viskas tikrai pasikeitė.
Būti žinomiems savo mieste yra viena.
Tačiau kai tave atpažįsta net prekybos centre Misuloje, Montanos valstijoje,
yra visai kas kita.
Tad prieš prasidedant turui,
Raselas Simonsas supažindino mus su vienu keistu biču,
kad pasikalbėtume apie tai, ko mes norime scenoje.
Norėdami iš jo pasišaipyti, mestelėjome: "Taip, bičiuli, žinai,
norime, kad DJ pultas stovėtų ant "Budweiser" dėžių, 3 metrų aukštyje."
-"Bus." -"Norime go-go šokėjų narvo."
-"Bus." -"Norime, kad koncerto pabaigoje
scenoje iškiltų 9 metrų aukščio pimpalas."
-"Paprasta. Taip. Bus." -Aišku?
O paskui išvykome
į Misulą, Montanos valstijoje, ir pačiame pirmame koncerte viską gavome.
Maikai Dy, aukštyn, aukštyn.
Mes jį iškėlėme, buvome labai laimingi.
Neįsivaizdavome, kas ateis į mūsų koncertą.
Tikrai negalvojome, kad ateis brolijų nariai,
iš kurių mes šaipėmės.
Tačiau paaiškėjo, kad jiems labai patiko "Fight for Your Right (To Party)."
Ir, žinot, ką? Mums patiko, kad mus taip myli.
Tad velniop. Duokit man 40. Nusitašykim.
Viskas, ką Raselas sakė, jog nutiks, viskas ir nutiko.
Jis nieko nesakęs vis pasirodydavo mūsų koncertuose ir tą primindavo.
Sakydavo: "Matot, šūdžiai, sakiau, kad taip bus.
Kad išgarsėsit labiau už "Cap'n Crunch."
Koncertai buvo vis didesni ir didesni.
Vieną dieną - 1 000 žmonių, kitą - jau 2 000.
-Čikaga, Atlanta... -Majamis.
Majamis.
-Miunchenas. -Miunchenas.
Hjustonas.
Pasirodymai, viešbučiai, vakarėliai, dūzgės.
Gyvenome nerealų gyvenimą, bliamba.
"Licensed to Ill" buvo paskelbtas
kaip daugiausiai kopijų pardavęs debiutinis albumas jų studijoje.
-Jie yra... -"Beastie Boys."
Patys supratot.
Koja ant pedalo Jokio netikro metalo
Variklis ūžia kaip pašėlęs Visas net pamėlęs...
1987 metais "Beastie Boys" užkariaus Ameriką!
Ten, kur reikia Keliauja per visą šalį
"Beastie Boys" atostogos nesibaigia...
Kaip jūs sutariate tarpusavyje? Su Džiuliardu?
Melo čia nėra Imu tavo pinigus
Keliauju nuo vienos pakrantės į kitą Stebiu, kaip merginos kruta
Kol pluši darbe Nuo 9 iki 5
"Beastie Boys" varo gyvai
Nutiko labai keistas dalykas.
Iš vaikinų, kurie šaipėsi iš vakarėlių liūtų, patys pavirtome į tokius.
Susidaužkime galvomis!
Kas gero, MTV?
-Mes esame "Beastie Boys"! -Taip!
Tad dainos, kurias sukūrėme, norėdami pasišaipyti, įgijo kitokią prasmę.
Pavyzdžiui, pirmame albume buvo daina,
kuri, kaip mes manėme, buvo kvaila ir ironiška,
tačiau, suprantama, nebuvo tokia.
Pacituosiu tos dainos žodžius.
"Merginų reikia, kad suplautų indus.
Merginų reikia, kad sutvarkytų mano kambarį.
Merginų reikia, kad pasirūpintų mano skalbiniais.
Merginų dar reikia vonioje. Merginos."
Tuo metu nelabai supratome, apie ką galima juokauti, o apie ką - ne.
Viskas aplink tarsi išsitrynė.
Viskas išsitrynė.
Grįžome iš turo, o aš nė nepaskambinau savo draugams,
nes nežinojau, kaip su jais bendrauti.
Tuo metu nė nepažinau to žmogaus, kuriuo tapau.
Pamenu, vieną dieną parduotuvėje pamačiau Keitę Šelenbach
ir net nepasisveikinau su ja.
Gal ji manęs nematė. Nežinau.
Tačiau jei matė,
tai matė mane tikrai visai kitokį.
Pamenu, stovėjau parduotuvėje prie šaldytuvų,
o ji buvo prie kasos ir mokėjo už prekes,
ji juokėsi ir smagiai leido laiką su savo drauge.
Manau, jog nepasisveikinau su ja, nes man buvo gėda dėl to,
kaip aš pasikeičiau.
Kalbant apie pokytį,
noriu trumpam nukrypti į šoną ir atsiprašyti savo brolio Metju
už tą laikotarpį, kai pravardžiuodavau jį "kietu",
kai mėgindavome rimtai pasikalbėti.
Sakydavau: "Jo, kietas. Nežinau, kietas."
O jis klausdavo: "Kas yra, bliamba? Mes tik kalbamės."
Tiek to.
Metju, atleisk. Buvau tikras pimpis.
Taip prieiname iki penktojo skyriaus "Pimpiai dėžėje."
5-AS SKYRIUS PIMPIAI DĖŽĖJE
Albumo pardavimai augo kaip ant mielių, o koncertai tapo vis labiau beprotiški.
Daug gėrimų, daug keiksmažodžių.
Pietuose norėjo mūsų neįsileisti dėl nepadoraus elgesio.
Po koncerto turėdavome išsmukti nepastebėti į mikroautobusą
ir dumti į kitą valstiją, kad mūsų nesuimtų.
Tuo metu buvo atvykę žurnalistai iš Anglijos
ir rašė straipsnius apie mus.
Tad kai atvykome į Angliją koncertuoti,
visi laikraščiai jau buvo pilni
straipsnių apie mus.
POP DIEVAIČIAI ŠAIPOSI IŠ MIRŠTANČIŲ VAIKŲ
Visi galvojo, kad buvome išprotėję maniakai.
Mes nieko panašaus nedarėme. Sakau jums, nieko panašaus nebuvo.
NEKENČIAME ANGLIJOS TAIP, TAI TIE "BEASTIE BOYS"
Bet jei rimtai, man patinka. Jie rašo: "Siaubingas Horovitzas."
-Man tikrai patinka. Bet... -Taip.
Žinot, gaila, kad neprilipo.
-"Siaubingas" Horovitzas? -Taip, puiki pravardė.
Parlamento nariai posėdyje svarstė,
ar galima įsileisti mus į JK, ar ne.
VARYKIT LAUK, "BEASTIES"
Rimtai.
Kiekviename mieste, kuriame turo metu koncertuodavome, visi imdavo sakyti:
"Jūs, šūdžiai, esat nieko verti,
palyginus su mumis", suprantat?
Tad kai pasiekėme paskutinį miestą - Liverpulį,
visi buvo kaip reikiant įsiutę.
"BEASTIES" KELIA RIAUŠES
Per pačią pirmąją mūsų dainą Liverpulyje
minia ėmė skanduoti savo futbolo skanduotes ir mėtyti į mus daiktus.
Galiausiai viskas virto alaus skardinių lietumi...
Jėzau, Maikai. Nagi.
Tikra alaus skardinių ir butelių kruša.
Koncerto viduryje mes palikome sceną ir grįžome atgal į Londoną.
"BEASTIE BOYS" PALIKO SCENĄ DĖL SKARDINIŲ KRUŠOS
Rodos, reikėtų padaryti pertrauką, tiesa?
Kad viskas aprimtų.
Tačiau ne.
Mes iškart išvykome į Japoniją.
O po turo Japonijoje
grįžome į JAV ir toliau koncertavome.
Be jokios pertraukos.
Mes nesustojome.
Raselas pareiškė: "Toliau koncertuosite.
Užsidirbsite daug pinigų. Būsite laimingos roko žvaigždės."
"Gerai, Raselai, kaip pasakysi."
Jis juk buvo grupės vadybininkas.
Tad jei jis pasako, kad reikia vykti į turą, tą ir darai.
Mes nesipriešinome.
Galvojome, kad jei reikia, tai reikia.
Tačiau nebuvome pakankamai subrendę, kad būtume galėję pasakyti,
jog mums ėmė nebepatikti mūsų pačių dainos.
Jausmas tikrai ne iš maloniųjų.
Yauchas pirmasis ėmė rodyti ženklus, jog nebenori ten būti.
Kaip draugams mums ir toliau buvo smagu.
Tik pasirodymas tapo kitoks.
Tapo pasirodymu.
Sušiktu triuku.
Mes visi buvome labai pavargę.
Pasiilgome savo šeimos narių.
Pasiilgome buvimo namuose.
Pasiilgome galimybės užsukti į užkandinę ir nusipirkti sumuštinį.
Pasiilgome galimybės būti tokiais, kokie buvome.
Visi tie kvaili dalykai, apie kuriuos kalbėjome - go-go šokėjų narvas,
sušiktas alus ir pimpis dėžėje...
Dėl viso to ėmė darytis gėda.
Mes perdegėme.
Akimirksniu "Beastie Boys" iš linksmų
įkaušusių vyrukų su lempos gaubtu ant galvos
tapo bjauriais prisigėrusiais tipais, norinčiais pasprukti iš savo būstų.
Tarsi Bilas Murėjus filme "Švilpiko diena."
Kur jis kasdien gyvena vis tą pačią dieną.
Tačiau mūsų filme kasdien koncerto pabaigoje iškildavo
tas pats sušiktas pimpis.
Bėda buvo ta, jog sukūrėme tą dėžę su pimpiu ir patys joje įstrigome.
Galvodavome, kaip kuo greičiau užbaigti koncertą,
kad tas kvailas pimpis sulįstų atgal į dėžę, o mes galėtume dingti nuo scenos.
Kas nutiko "Beastie Boys"?
1986 metų pabaigoje jie išleido albumą "Licensed to Ill" -
vieną sėkmingiausių visų laikų debiutinių albumų.
Bet jie įrašė dar vieną ir išsiskirstė
po to, kai praėjusį rudenį baigėsi jų turas su "Run-DMC."
Dabar Maikas Dy ir MCA groja kitose grupėse netoli Niujorko.
Tuo tarpu Ad-Rock'as Los Andžele debiutuoja filme kaip aktorius.
Tu persikraustei į Šermaną, tiesa?
Taip. Atvykau praėjusią vasarą.
Į tą nuostabų namą.
Padėsi man nuplauti automobilį?
Dabar?
Gerai.
Gerai, taigi...
Suvaidinau filme iškart po to, kai grįžome iš "Licensed to Ill" turo.
Jis vadinosi "Prarasti angelai", ir jis - siaubingas.
Nežiūrėkit jo, gerai?
Neieškokit ir nežiūrėkit.
Prašau.
Bet kokiu atveju...
Per paskutiniuosius 12-ka turo mėnesių
jaučiausi tarsi tornadas būtų mane išplėšęs iš mano buto Niujorke,
ištaškęs po visą pasaulį ir numetęs ant galvos Holivude.
Štai kada mane atrinko tam vaidmeniui.
Man buvo 22-eji, nė nesuvokiau, kas nutiko.
Kelis mėnesius nekalbėjau su Adamu ir Maiku.
Mes nesusipykome, neišsiskyrėme, nieko panašaus,
tačiau tuomet turbūt pirmą kartą nebenorėjome leisti laiko drauge.
Turbūt mums reikėjo pertraukos, reikėjo pabūti atskirai.
Yauchas buvo Niujorke, jis atsidėjo savo kitai grupei "Brooklyn."
Aš filmavausi Los Andžele.
O Maikas...
Maikai, ką tu veikei?
Jei atvirai, išbandinėjau visokiausius narkotikus.
Taip, teisingai.
Aš tuo metu išgyvenau daugybę įvykių.
Mirė mano mama, prieš pat pasirodant albumui "Licensed to Ill."
Tad galimybė pabėgti ir tapti kitu žmogumi
atėjo pačiu tinkamiausiu laiku.
Tad po turo aš ir toliau bėgau nuo savo jausmų.
ADAMAS HOROVITZAS, 22 M.
Vieną dieną po filmavimo grįžau į viešbutį, kuriame gyvenau,
ir registratūroje man pasakė,
jog kambaryje manęs laukia dovana.
Įėjau į kambarį, o ten stovėjo didžiulė dėžė nuo Yaucho.
Atidariau tą dėžę, o joje buvo dar viena dėžė.
Tada - dar viena, ir dar viena.
O tada, pačioje paskutinėje dėžėje buvo įdėtas maišelis su kavos tirščiais.
Ir visos tos betvarkės viduje buvo įdėta magnetofono kasetė.
Jo grupės "Brooklyn" demonstracinė juosta.
Buvo keista, kad su tais žmonėmis, su kuriais kažkada kalbėdavausi
kiekvieną dieną, dabar nebendravau keletą mėnesių.
Tad labai apsidžiaugiau, kad jis man atsiuntė tą kasetę.
Tarsi primindamas, jog esame draugai.
Tai privertė mane trumpam stabtelėti.
Pagalvojau, kad gal tai nutiko.
Gal jis atsisveikino su "Beastie Boys", tad mūsų grupės nebėra.
Paaiškėjo, jog grupės nebebuvo, nes Yauchas išėjo.
Jis mums tą pasakė tik po kelerių metų.
Jam nusibodo būti įkaušusiu biču vakarėliuose.
Yauchas pasakė, kad Raselas nenorėjo jo girdėti,
stengėsi įtikinti, jog viskas gerai,
kad jis ir toliau turi koncertuoti,
pilti vandenį į alaus skardinę ir laistyti aplink,
ir išdarinėti panašias nesąmones.
Yauchui to buvo gana.
Tad jis pasakė Raselui, kad išeina.
Kol dėjosi visos tos nesąmonės, mums nustojo mokėti autorinį atlyginimą.
Pinigus gaudavome, kai surengdavome pasirodymus,
didelius pasirodymus, pavyzdžiui, "Madison Square Garden" arenoje.
Tačiau negaudavome nė cento už multiplatininį hitą "Licensed to Ill."
Sušiktą albumą, kurį kartu sukūrė grupė draugų.
Kurie jį kurdami puikiai praleido laiką,
valandų valandas juokėsi
kavinėse, klubuose ir studijose, bendrabučiuose, taksi ir vakarėliuose...
Tačiau dabar, neaišku kodėl,
studija nusprendė, kad jie mums nebemokės.
Rikas ir Raselas. Mūsų draugai. "Def Jam."
Buvome su jais nuo pat pradžių.
Jautėmės lyg "Def Jam" sėkmė būtų mūsų pačių sėkmė ir atvirkščiai.
Nes mes visi buvome draugai.
Raselas pasakė, jog mes pažeidėme sutartį,
nes mes vis dar nepradėjome įrašinėti naujo albumo "Def Jam."
Raselas norėjo "Fight for Your Right (To Party)" antros dalies.
Kai pasirašėme sutartį su Raselu,
galvojome, kad jis mumis labai tikėjo.
Bet paaiškėjo, kad jam tik reikėjo trijų baltaodžių reperių, kad patektų į MTV.
Turiu galvoje, mūsų vietoje galėjo būti bet kas.
Bet grįžkime prie manęs. Los Andželas.
Taigi, aš ten, dirbu su tuo projektu...
Spaikai, palauk.
Ar galim pažiūrėti vaizdelį, kur Adamas įvažiuoja į baseiną?
-Ne, mes tik... -Galime dar kartą pažiūrėti?
Paleisk penkis kartus iš eilės.
Dar keletą kartų.
Aš niekad nesu įvažiavęs su automobiliu į baseiną.
-Taip. Tikrai. -Gerai.
Tačiau norėčiau galvoti, kad jei būčiau tą padaręs
ir pajautęs, kad automobilis įvažiuoja į baseiną,
mano reakcija tikrai nebūtų priminusi orgazmo.
Nežinau, bičiuliai. Man tai atrodo seksualu, bliamba.
Nežinau, ką dar pasakyti.
Bet kokiu atveju, buvau Holivude.
Gerai jau.
Buvau Holivude, dalyvavau didžiuliame vakarėlyje.
Sėdžiu sau prie baseino, ką paprastai žmonės veikia Holivudo vakarėliuose.
Ir girdžiu, jog kažkur groja nuostabi muzika.
"Kas čia", - pagalvoju. Ir stengiuosi suprasti, iš kur ji sklinda.
Tad einu ieškoti garso šaltinio.
-Pone, šampano? -Ačiū, Maikai Dy.
Štai kaip atrodžiau Holivudo vakarėliuose.
Donis Volbergas? Sveikas. Kas gero?
Jau galiu paimti?
Taigi, einu ieškoti garso šaltinio
ir prieinu magnetofoną.
O prie jo stovi Metas Daikas
ir kiti "Dust Brothers" nariai.
METAS DAIKAS "DUST BROTHERS"
Ir tikina, kad tai jie sukūrė tą muziką.
Man taip patiko, jog kitą dieną paskambinau Adamui bei Maikui
ir paprašiau, kad atskristų į Los Andželą su jais susitikti.
Ir jie sutiko.
Nežinojau, kaip viskas klostysis,
nes mes nesimatėme kelis mėnesius.
Tačiau kai jie atskrido, viskas buvo puiku.
Mes leidome kartu laiką, klausėmės muzikos.
Visa kita irgi buvo gerai.
Yaucho grupė "Brooklyn", aš - aktorius, Maikas kaip Maikas.
Tačiau tai man priminė,
jog "Beastie Boys" yra tai, ką turėtume veikti.
Man.
Ir mes nusprendėme eiti pirmyn.
Be vadybininko, be prodiuserio, be įrašų studijos.
Tik mes trise.
Taigi...
Ne taip dažnai gyvenime atverti naują puslapį.
Šeštas skyrius. "Naujas skyrius."
6-AS SKYRIUS NAUJAS SKYRIUS
Muzika, kurią kūrė "Dust Brothers", buvo nuostabi,
ji mus paskatino norėti įrašyti dar vieną albumą.
Tačiau iš tiesų, norėdami toliau egzistuoti kaip grupė,
turėjome susitikti su keliomis įrašų studijomis.
Viena iš jų buvo "Capitol Records."
Tad nuėjome susitikti su pačiu prezidentu, kuris pareiškė,
kad mes niekuo neprisidėjome prie albumo "Licensed to Ill."
Kad viską padarė Rikas ir Raselas.
"Jie jus sukūrė."
Tačiau kartu jie norėjo,
nors suprato, kad laukia ilgas kelias, jog įrašytume su jais
"Fight for Your Right (To Party)" antrą dalį.
Mums buvo gėda dėl tos dainos,
tačiau ne tiek gėda, kad atsisakytume sutarties su įrašų studija.
Taip. Sutartį pasirašėme, tačiau dabar mums reikėjo vadybininko.
Vadybininką pasirinkome nelabai protingai.
Pasirinkome tą bičą, nes jis buvo Kenio Rodžerso ir Lajonelio Ričio vadybininkas.
Manėme, kad bus smagu.
Nelabai protinga remiantis kvailais juokeliais
grįsti savo finansinę ateitį.
Tiesa?
Mums kilo mintis.
Pagalvojome, kad galime gyventi viename name
ir viską padaryti iki galo.
Tad paėmėme visus pinigus, kuriuos gavome pasirašę sutartį,
ir išsinuomojome superbrangų įspūdingą namą Holivude.
Ir ne bet kokį namą.
Tas namas buvo kaip aštuntojo dešimtmečio muziejus.
Tarsi "Hart to Hart", sumišęs su "The Love Boat" ir dar
"Regal Beagle" iš "Three's Company."
Gerai, kad paminėjai "Hart to Hart."
Buvo nuostabu.
Tas namas priklausė Aleksui ir Medlin Grashofams.
-Būtent. -Smulkmena.
Tame name stovėjo užrakinta spinta.
Kai tau kiek daugiau nei 20-imt,
esi smalsus ir apsinešęs, o šalia stovi užrakinta spinta,
ką darai?
Išspiri tos spintos duris, tiesa?
Nes nori sužinoti, kas jos viduje.
O toje spintoje - puikiausi aštuntojo dešimtmečio
Medlin Grashof drabužiai.
Noriu pasakyti...
Taip.
Kalbam apie zomšinius skiautinius paltus.
Sušiktus kostiumus iš satino.
Viskas originalu ir nuostabu.
Pavyzdžiui, kailinės kepurės, specialios liemenės.
Ar jūs pusryčiauti verčiau eitumėt
apsirengę kaip Oskaras Medisonas,
ar štai šitaip?
Štai tas namas, kuriame gyvenome. Čia - Maikas.
Nuostabiai atrodai.
Ačiū, Adamai.
Jei turi baseiną, tačiau virš jo nėra tilto, visiška nesąmonė.
Tačiau paklausykit. Name mano kambario nebuvo.
Buvo keistas šoninis kambarys, štai čia.
O baseine buvo nedidelis langelis,
tiesiai į mano kambarį ir iš kambario į baseiną.
Ir kas kelias dienas, 6.00 val. ryto
pasigirsdavo garsus beldimas,
aš prabusdavau ir pamatydavau štai ką.
Yauchas sakydavo: "Eime pusryčiauti."
Taigi mes kasdien pabusdavome tame išprotėjusiame Grashofų name,
papusryčiaudavome
ir eidavome į studiją susitikti su Metu Daiku ir "Dust Brothers."
Metas Daikas buvo didžėjus,
tad jo bute riogsojo tūkstančiai plokštelių.
Jis buvo toks kietas.
Taigi. Mes norėjom žinoti, ką jis žinojo.
"Dust Brothers" studijavo informacines technologijas Klermonto koledže.
EZ Maikas buvo didžėjus.
Džonas buvo tikras kompiuterių meistras.
O mes iki tol nė nebuvom regėję kompiuterio įrašų studijoje.
Išprotėjome dėl ištraukų.
Suktinukė
"SHAKE YOUR RUMP" REŽISIERIUS NATANIELIS HORNBLOVERIS
"Dust Brothers" mums atvėrė naują kūrybinį pasaulį.
Mes dėjome sluoksnį po sluoksnio,
kiekvieną dainą pripildydavome iki krašto žodžiais, įrašais ir juokeliais.
Imdavome du, tris dalykus.
Sudėdavome juos į krūvą, ji būdavo tarsi koliažas.
Mums atrodė, jog pasiekėme naują lygį.
Sąvadauju kaip koks sąvadautojas Turiu jachtą, valgau krevetes
Mano kojai viskas gerai Tik šlubuoju aš keistai
Mane suėmė per Užgavėnes Nes šokinėjau ant plausto
Mano MCA Užsiaugino ožio barzdelę
O aš būsiu kaip disko
MCA, aš jus visus ištempsiu
Taip...
Pamenu, kaip vieną vakarą Grashofų namuose
Yauchas labai garsiai miksavo mūsų dainas.
O mes žiūrėjome į Los Andželo miesto žiburius,
gerokai apsinešę.
Yauchas pasisuka į mane ir sako: "Jo, nerealiai."
O aš elegantiškai atsakau: "Taip, tikrai nepaprasta, bičiuli."
Tikrai.
Maždaug tuo metu Yauchas išlaisvėjo kūrybine prasme.
Kai nebebuvo Riko ir Raselo, viską ėmėme daryti patys.
Matot, grupei neužtenka tik rašyti dainas ir jas išleisti.
Dar reikia filmuotis, fotografuotis ir panašiai.
Pavyzdžiui, tą dieną, kai išėjo "Licensed to Ill",
mums mažiausiai norėjosi keistos fotosesijos
su kažkokiu nepažįstamu biču.
Tad Yauchui kilo mintis, jog mes patys galime nusifotografuoti.
"Paimi tą daikčiuką, prijungi prie kameros,
tada pasidarom..."
Štai, matot?
Man labai patinka šita tavo nuotrauka, Maikai.
Ačiū.
Tada reikėjo sukurti albumo viršelį. Ir vėl Yauchas pasakė,
kad nėr nieko lengviau - padarysim nuotrauką 360 laipsnių kampu,
ji ir taps albumo viršeliu.
Tačiau esmė štai kokia. Mes ir vėl kartu, kiekvieną dieną.
Ir Yauchas viską tik sakydavo, o mes pritariamai
linksėjome.
"Iš kur jis viską žino, po velnių? Labai keista."
Be to, paprastai, kai išleidi albumą,
kieta įrašų kompanija paskiria kietą režisierių.
Tačiau mus tuo metu buvo apėmusi paranoja.
Mes niekuo nepasitikėjome, tad Yauchas nusprendė
pasikviesti savo dėdę,
legendinį filmų kūrėją iš Šveicarijos, Natanielį Hornbloverį.
"Jis atvyks čia, padės mums,
surežisuos visus mūsų vaizdo klipus."
FILMUOTA MEDŽIAGA "LOOKING DOWN THE BARREL OF A GUN"
REŽISIERIUS NATANIELIS HORNBLOVERIS
Yauchas buvo kuklus ir leido savo dėdei
daug eksperimentuoti.
Yauchas buvo mūsų variklis.
Tiesą sakant, "Looking Down The Barrel Of A Gun" vaizdo klipe
mes apsirengę Medlin Grashof drabužiais.
Vieną dieną mes tiesiog apsivilkome kalną jos drabužių,
kvailiojome ir nusifilmavome save.
Tad ačiū, Medlin.
"SHADRACH" REŽISIERIUS NATANIELIS HORNBLOVERIS
Nenuvertinkit neturtingųjų Aš jiems visad dėkoju
Nes aš žinau istorijų Daugiau nei Selindžeris
-Man tenka titulas -O tu - šauklys
Hornbloveris dažniausiai būdavo pas mus,
ir buvo smagu, nes jis buvo Yaucho dėdė,
tačiau jis buvo visiškas girtuoklis, Maikai. Nežinau, kaip dar pasakyti.
Jam labai patiko jo vynmaišis.
Tad vaizdelis buvo toks: mes užsiėmę savo reikalais,
o keistas pagyvenęs šveicaras guli atsijungęs ant sofos.
Pažiūrėkit. Štai kaip viskas atrodė su Yaucho dėde.
Man truputį keista,
nes paprastai būnu kitoje kameros pusėje.
Man labiau patinka būti už kadro.
Tu tikrai tinkamai apsirengęs.
Čia - tradiciniai mūsų krašto drabužiai.
Galit šaipytis kiek norit,
nes aš irgi galiu šaipytis, kai jūs įsispraudžiat į kostiumus,
gal man tai atrodo kvaila, aišku?
Gal aš dabar iš jūsų juokiuosi.
Taip tarpuose tarp žolės, pusryčių ir vakarėlių
mes užbaigėme albumą ir visą su juo susijusį meną.
Štai šitaip.
Labai džiaugėmės.
Užbaigėme albumą, kuriuo labai didžiavomės.
Žmonės jį pirks, klausys
ir pamatys, kad esam daugiau nei
vaikinai iš dainos "Fight for Your Right (To Party)."
Turbūt galvojate, kad labai liūdėjome, išsiskyrę su "Def Jam."
-Ne. -Visai ne.
Mes pasiekėme viršūnę.
Jo, kas gero? Čia "Beastie Boys"! Per "MTV Raps."
Biče!
Mergyt, tu žinai
Kad Maikas Dy myli tave labai
Prieš pat albumo išleidimą,
dalinome daug interviu.
Po velnių, juk ruošėmės koncertuoti "Madison Square Garden" arenoje
ir nurauti visiems stogus.
"Capitol Records" irgi nekantravo.
Jie jaudinosi turbūt labiau už mus.
"Beasties" nėra...
"PAUL'S BOUTIQUE" ALBUMO IŠLEIDIMO VAKARĖLIS
...kieno nors idėjų vykdytojai.
Neįtikėtina jų pirmojo albumo "Licensed to Ill" sėkmė
nebuvo atsitiktinumas.
Visiems gerai žinomi reperiai
Eazy-E, MC Hammer ar "Public Enemy"
teigia, kad šitie vaikinai yra nepėsti.
Jų muzika - labai inovatyvi.
Jie turi, ką parodyti.
Tad pakaks kalbų.
Pakelkime vėliavą.
Betmenai, atsargiai.
Šią vasarą "Beasties" jums šmėžuos prieš akis.
Ir tada, 1989 m. liepos 25 dieną...
Laukiant visam pasauliui...
Išėjo mūsų naujas albumas "Paul's Boutique" ir...
nieko.
Tik svirpliai čirpia.
Septintas skyrius. "Svirpliai."
Negirdėjome mūsų naujų dainų per radiją. Mūsų naujojo vaizdo klipo nerodė per MTV.
Jokių koncertų. Mes niekam nebuvom įdomūs.
Jie visi gyveno toliau.
Mes buvome tarsi šukuosena, kurią nešioji septintoje klasėje,
ir nors ji tikrai kieta, tačiau dabar tau dėl jos gėda,
tad apsimeti, kad niekad taip nesikirpai.
Pamenu, labai nustebau,
kad "Paul's Boutique" albumas po išleidimo nebuvo populiarus,
nes kai jį įrašinėjome, aš jaučiau,
kad jis buvo žymiai geresnis nei "Licensed to Ill."
Kai įrašinėjome albumą "Paul's Boutique", nuolat galvojau:
"Oho, jis skamba žymiai geriau.
Jis bus žymiai sėkmingesnis."
Kai to nenutiko, pagalvojau, kad niekad nežinai, kaip bus.
Tad daugiau niekada nespėlioju.
Mūsų naujasis albumas nieko nesudomino.
Nieko, išskyrus mūsų brangų seną draugą p. Doną Kornelijų.
"Beasties."
Kaip sekas, ponai?
-Kas gero, Donai? -Viskas gerai.
-Labas. -Sveikas, Donai.
-Jo, ką yra, bičiuli? -Kas gero?
-Kaip sekasi, Donai? -Gerai.
-Taip. Gerai. -Ramybės tau.
Tau irgi, brolau.
Ei, bičiuli, kas tas "Donas Kornelijus"?
-Donas Kornelijus. -Tu jį sugalvojai.
-Tu tas bičas. -Donas Kornelijus.
Jo, bet rimtai, mes tik norime pasakyti, kad jau esame buvę tavo laidoje,
žiūrime ją nuo pat...
Daugelis žmonių nesupranta, jog mes buvome vaikai.
Štai kaip seniai tai buvo.
Aš turiu "Soul Train" albumus.
Kai tik užvažiuosit į miestą,
būtinai stabtelkit, gerai?
-Gerai. -Ką gi.
"Beastie Boys"!
Tu grasinai Donui Kornelijui. Tiesiai jam...
Galima parodyti dar kartą?
Žinot, aš turiu "Soul Train" albumus.
Kodėl, Maikai?
Aš apsirengęs kažkokį maišą, aišku?
Rodos, net nežinai, kaip reikia rengtis.
Atrodom kaip keturi skirtingi bičai iš keturių skirtingų grupių.
Tik noriu atkreipti dėmesį, Adamai,
nenoriu būti grubus,
bet, rodos, tu tuoj apvemsi DJ Uraganui petį.
Nekaip atrodai.
Man rodos, aš arba norėjau miego, arba verkti.
Turiu atsiprašyti p. Dono Kornelijaus,
nes tikrai be reikalo buvau toks agresyvus jo atžvilgiu.
Nežinau, ko buvau apsirūkęs, bet tai vertė mane...
Nežinau. Pamatęs savo geriausią draugą nori trenkti jam į pilvą,
o tada spirti į kiaušus.
Labai agresyvus nusiteikimas.
Jėzau, Maikai. Tai... Labai jau smulkiai pasakoji.
Rodos, kartą rūkiau "Stiveną Sigalą."
Vyručiai.
Pastaba: gal 1988 m. nuėjome pažiūrėti Džimio Klifo pasirodymą.
Buvome siaubingai apsinešę,
ir viduryje Džimio Klifo pasirodymo...
Buvo vasara, koncertas vyko lauke. Vidury dainos jis staiga pareiškė: "Dabar
į sceną noriu pakviesti puikų aktorių.
P. Stiveną Sigalą."
Man rodos, jis pasakė:
"O dabar - įžymusis aktorius!"
Dar turėjai tą pasakyti su jamaikietišku akcentu.
Ir tada pasirodo suknistas Stivenas Sigalas, apsirengęs kaip nindzė,
pamuša būgnus ir išeina.
Aha. Žinai ką, Adamai?
Buvo nerealiai.
Nerea-Nerea-Nerea...
NEREALIAI
Nerealiai.
Argi nejuokinga? Nežinau, ką... Nejuokinga.
Manau, gerai, kad nerodėme toliau.
Taip, taip. Manau, gerai. Nerodykim.
Gerai. Tuo metu mes tikrai buvome palaida bala.
Taip, tikrai.
Kai įdedi tiek jėgų, tiek laiko, tiek jaudulio į kažką
ir išgirsti tik, kaip čirpia svirpliai...
Jautėmės sugniuždyti.
Mes ruošėmės "Paul's Boutique" triumfui.
Jis pasirodė, ir mes tarsi prablaivėjom.
Jo, kas gero? Čia Maikas Dy, kaip sekas?
Sveikas, drauguži.
Čia Bilas Harperis, jūsų buhalteris.
Šūdas. Kas gero, bičiuli? Ką yra?
Reikia aptarti keletą dalykų.
Atrodo, jūsų finansinė situacija kiek pasikeitė.
Panašu, kad jūs nelabai turit pinigų.
Ką?
Matai, bičiuli Maikai Dy, kai išvykot į Los Andželą,
kai išsinuomojot tą nerealų namą su sušiktu tilteliu virš baseino,
kai važinėjot neįtikėtinai brangiais automobiliais,
išleidot milijonus dolerių brangiose studijose.
Visa tai darėme dėl darbo.
Jūs išleisdavot suknistus 4 200 dol. per savaitę suknistam migdolų pienui.
Irgi dėl darbo.
Žinot, kas nutiko? Jūs nebeturit pinigų.
Šūdas, Bilai. Be ryšio.
Taip, tikrai.
Gerai, iki, Maikai.
Kita linija man skambina Donis Osmondas.
Tą laikotarpį vadiname Pauliaus skaistykla.
Tačiau gera naujiena ta,
jog pasirašėme sutartį su "Capitol" dėl kelių albumų,
tad jie buvo priversti
skirti mums pinigų, kad galėtume įrašyti kitą albumą.
Tik šiek tiek sumažino sumą.
Iššvaistėme visus tuos pinigus
įrašinėdami "Paul's Boutique" tose prašmatniose studijose.
Tad nusispjovėme.
Nutarėme paimt albumui skirtus pinigus, įkurti savo studiją
ir taip sutaupyti kalną pinigų.
Atvoteryje suradome seną "Briedžių medžioklės salę",
Los Andželo užkampyje,
kur nieko įdomaus nevykdavo.
Įsirengėme studiją su krepšinio stovu,
o Yauchas surentė rampą.
Norėjome groti savo pačių muziką,
nors iš pradžių nė nežinojome, ką tai reiškia.
Išsikraustėme iš Grashofų namo.
Visi apsigyvenome pigesniuose būstuose.
Po galais, Yauchas gyveno medinėje trobelėje.
Aišku? Tikrai.
Mes nusileidome ant žemės.
Bet, kaip visad, norėjome daryti tai, ką visad darėme.
Kurti muziką, gerai leisti laiką, krėsti nesąmones.
Bet šįkart norėjome tą daryti kitaip.
Pagalvojome, kad užuot dėliodami gabalėlius, kurie mums patinka,
pamėgintume juos sugroti patys.
Kodėl nepamėginus būti panašiems į "The Meters"?
Iš pradžių skambėjome be ryšio.
Anksčiau gitara grojau panką. O dabar mėginau groti džiazą ir soulą.
Nebuvo gražu.
-Maikas būgnus mušė visai padoriai. -Ačiū.
Tačiau Yauchas nuėjo ir nusipirko kontrabosą,
ir iškart mokėjo juo groti.
Kaip... Nežinau, ar kada bandėte groti,
bet tai tikrai labai sunku.
Tad dabar kasdien pasirodydavome savo klube
ir grodavome su mūsų draugais Moniu Marku ir Mario Sy.
Su Mario Sy susipažinome įrašinėdami "Paul's Boutique."
Jis buvo "Dust Brothers" inžinierius,
ir mes jo paprašėme padėti mums įsirengti studiją.
O galiausiai ėmėme kurti muziką su juo.
Kai gyvenome tame prabangiame name Holivude,
Maikas sudaužė savo automobilį į namo vartus.
Tiesa.
Mario turėjo draugą, buvusį dailidę Marką Nišitą,
tad jis atėjo jų sutaisyti.
Tačiau Mario pasakė, kad jis moka groti sintezatorium.
Tad kai įsirengėme studiją ir ėmėme groti,
paprašėme ateiti mums padėti, kad mūsų muzika būtų kietesnė.
Truputį garso.
Taigi, Yauchas groja kontrabosu. Aš groju gitara.
Paklausyk tos gitaros, Adamai.
Tavo gitaros partija.
Su aukštais intarpais, Maikai.
Markas - prie vargonų, ir grojam visi, tiesa, Maikai?
Taip grojome kokius metus ir buvome be galo laimingi.
Išmokome groti įvairiais instrumentais, įrašinėjome ištraukas.
Kūrėme mums patinkantį ritmą.
Kūrėme muziką, kuri mums tikrai patiko.
Vienintelė beda buvo ta, jog nepaversdavome to į dainas.
Kai tik prireikdavo vokalo,
visi iškart susidrovėdavome.
Buvome keistoje tuštumoje,
drovėjomės savo balsų.
Kaip apskritai skambės mūsų balsai?
Galvojome, jog esame reperiai, nes mūsų pirmieji du albumai buvo repo albumai.
Tačiau apie ką repuosime?
Nesijautėme kaip bičai,
kurie išleido albumą "Licensed to Ill" ar "Paul's Boutique."
Nežinojome, kur mūsų vieta.
Vieną rytą buvau namuose,
ir mane pažadino skambutis, kokio iki tol nebuvau sulaukęs.
Man verkdamas paskambino draugo tėvas.
Mūsų draugo Deivo Skilkeno tėvas pasakė,
kad Deivas mirė perdozavęs.
Jam buvo 20 metų.
Iki tol nebuvau praradęs artimo draugo.
Tokio artimo nebuvau.
Jausmas buvo visai kitoks.
Deividas Skilkenas.
Visi sugrįžome į Niujorką, į Deivo laidotuves.
-Pasisveikink, Deivai. -Sveiki.
Buvo labai liūdna.
Jo, čia Deivas Skilkenas. Čia - "Shadi One."
Po to nuėjome į barą,
nes ką daugiau veiksi, kai numiršta tavo draugas.
Geri alų ir prisimeni jį.
Sutikę senus draugus
truputį drovėjomės.
Manėme, kad jie į mus žiūrės kaip į bičius iš "Fight for Your Right to Party" albumo
ir juoksis iš mūsų.
Tačiau su Keite ir kitais mūsų senaisiais draugais to nenutiko.
Mes tik sėdėjome drauge ir ilgėjomės savo draugo Deivo.
Ir tai reiškė daugiau nei mes trys galvojome.
Mes buvome draugai ne šiaip sau.
Ta kelionė mus vėl sujungė su Niujorku.
Buvo labai gera vėl pabūti su visais.
Nusižudė ir
Kaip aš dabar susirasiu draugų
Kad ir kaip liūdėjome,
vėl grįžome į savo klubą Los Andžele.
Nežinau, ar dėl to, kad susitikome su mūsų draugais,
ar dėl to, kad pasikeitė gyvenimas, mes pajutome įkvėpimą.
Staiga ėmėme viską daryti ik galo.
"JIMMY JAMES" REŽISIERIUS NATANIELIS HORNBLOVERIS
Jautėme, kad toliau turime daryti tai,
ką darėme.
Mūsų muzika turi apimti viską, ką mes mylėjome,
kad mūsų albumas bus tarsi visokių muzikos stilių mišinys -
apjungsime garsus, iškarpas, dialogus
ir kitką, kas mums atrodys juokinga.
Kai tau 22-eji, nežinai, kaip elgtis su savo jausmais.
Mes nemokėjome pasakyti vieni kitiems, kaip jaučiamės.
Bet, manau, tai, jog mes jautėme
ir nežinojome, ką su tais jausmais daryti,
nuvedė mus į tai, ką mes darėme.
Žmonės, kaip sekas Aušta nauja diena
Motinoj žemelėj Išaušo naujas rytas
Tiek ilgai Taip ilgėjomės
Bet dabar jau šviečia saulė Užleiskime žaliuzes
Tai tarsi Formali dedikacija
Parėkaukim Kad įkvėpimas aplankytų
Viskas, ko noriu - Būti geras
Pašėlti ir nukąsti Gyvenimo gabalą
Siųsti savo meilę Į kiekvieną Žemės kampelį
Šokinėju ant scenos Rankoj - mikrofonas
Aš nieko nevaidinu Esu, kas esu
Galit mane kritikuot Aš jau nustojau bijot
Pagalvojom: "Velniop."
Noriu pasakyt...
Turime daryti tai, kas mums patinka.
Jei "The Clash" savo albume turi panko, regio ir repo kūrinių,
kodėl mes negalim?
Kuo blogai klausytis trankios dainos, tuomet - repo dainos,
o tada - pankroko?
Čia mūsų daina "Time for Living."
Mes tik norėjome eksperimentuoti su įvairiausiais dalykais.
Grojome savo instrumentais ir tuos garsus įrašinėjome.
Anksčiau nebuvome to darę.
Eksperimentuodami leidome sau pradėti dainuoti.
To anksčiau irgi nebuvome darę.
Bet nusprendėme pabandyti.
Kažkas tuoj pasirodys
Ugnies kvapą jau užuodžiu
Tačiau tai tik iliuzija
Ši daina vadinasi "Something's Got ro Give."
Yauchas parašė žodžius apie pokyčius ir augimą.
Ir tai nė kiek nestebina, nes tuo metu Yauchas viską tyrinėjo.
Nebuvo tokios ribos, kurios jis nebūtų mėginęs peržengti.
Pavyzdžiui, paskambindavo man 4.30 val. ryto ir sakydavo:
"Įrašinėju balandžius. Paklausyk."
Aš jam: "Bičiuli, aš miegu."
Bet kalbam ne apie tai.
Kalbu apie pokyčius.
Jis keliavo po pasaulį,
šokinėjo su snieglente iš sraigtasparnio, ėjo į žygius Nepale.
Ką tik darydavo, jis eidavo ir tyrinėdavo.
Filmus, budizmą, muziką,
susitikdavo su žmonėmis iš skirtingų sričių.
Jei jaučiat tą patį Ką jaučiu aš...
"PASS THE MIC" REŽISIERIUS NATANIELIS HORNBLOVERIS
Kas mano galvoje Tas ir mano kojose
Aš parodau tikrus jausmus Savo kalba...
Tad praleidę dvejus metus savo klube,
užbaigėme savo albumą "Check Your Head."
Aštuntas skyrius. "Albumas, kuris viską pakeitė."
Ėjome iš proto dėl albumo "Check Your Head",
norėjome koncertuoti, tad susiradome naują vadybininką Džoną Silvą.
Jis mums pasakė, kad jei esame rimtai nusiteikę turui,
turime pasiruošti groti klubuose
ir sunkiai dirbti, kad vėliau galėtume rengti didesnius koncertus.
Jis buvo sąžiningas su mumis.
Ir jis buvo teisus, nes tuo metu mes nelabai kam rūpėjome.
Ir jis liko mūsų vadybininku iki šių dienų.
Taigi...
Gera naujiena... Gera naujiena buvo ta, kad mes išvykome į turą.
Bloga naujiena - turėjome be proto daug dirbti.
Išvirtau iš lovos Nurėpliojau į virtuvę
Įsipyliau puodelį ambicijų
Nusižiovavau ir pasirąžiau Pamėginau sugrįžti į gyvenimą
Įšokau į dušą Ir kraujas ėmė judėti mano kūne
Išlėkiau į gatvę Įsiliejau į srautą
Su visa mase Nuo 9-ių iki 5-ių dirbančia
Darbas nuo 9-ių iki 5-ių Na ir būdas užsidirbti
Vos suduri galą su galu Visi tik ima ir nieko neduoda
Tik išnaudoja tavo protą Bet tavęs nevertina
To užtenka Kad išeitum iš proto...
Prieš penkerius metus koncertavome "Madison Square Garden" arenoje.
-O, taip. -O dabar pasirodome klubuose.
Turbūt galvojate, kad dėl to išgyvenome, tačiau iš tiesų buvo visai smagu.
Nors pasirodydavome keliems šimtams žmonių,
salės būdavo kimšte prikimštos.
Žmonės rinkdavosi kitokie nei 1987 metais.
"Licensed to Ill" buvo arenoms skirtas rokas.
Pasirodymai 1992 metais pritraukdavo panašiai mąstančius keistuolius.
Mes jautėme su jais bendrystę.
Noriu pasakyti, rengėme pasirodymus žmonėms,
su kuriais mielai leistume laiką.
Bet vis dar ieškojome, kaip mums būti kitokia grupe,
ir maždaug po metų koncertų ėmėme suvokti, ką darome.
Tik "Check Your Head" turo pabaigoje
aiškiai ir užtikrintai save suvokiau kaip muzikantą.
Tad praleidome metus koncertuodami, o tada vėl pradėjome įrašinėti.
Mums buvo labai smagu būti drauge ir muzikuoti,
tad kodėl liautis?
Rodės, kad "Check Your Head" ir "Ill Communication" buvo viena,
mes ėjome toliau ir toliau.
Mes su dideliu noru kas vakarą eidavome į studiją.
Pas mus nuolat užsukdavo draugų.
Turėjome krepšinio aikštelę ir rampą.
Jau nekalbant apie kalnus aparatūros.
Tad užsukdavo tikrai puikių žmonių.
Q-Tipas žaisdavo krepšinį ir įrašė vieną stulpelį dainai "Get It Together."
Kristianas Hosojus ir Džeisonas Ly užeidavo pavažinėti rampa.
Labai dažnai užsukdavo Bizas Markis.
Vieną dieną mūsų sena draugė Džilė Kanif
paskambino man ir paprašė paklausyti jos grupės "Luscious Jackson" demo juostą.
Yauchas...
Yauchas pasakė:
"Tai nuostabu. Įkurkime įrašų studiją ir išleiskime."
Dabar turime įrašų studiją "Grand Royal."
Muzika buvo puiki, ir mums ypač patiko,
kad Keitė kartu su "Luscious Jackson" vykdavo į koncertus.
Tad po dešimties metų mes grįžome į vieni kitų gyvenimus.
Viskas vyko po vienu stogu - "G-Son", mūsų studija.
Vieną dieną užėjęs išgirdau,
kaip Yauchas atlieka puikią boso partiją.
Taip gerai skambėjo, jog atrodė, kad daina visiškai užbaigta.
Paklausiau jo, ką jis groja.
O jis pasakė, jog tai - mūsų daina. "Ką tik parašiau."
Aš atsisėdau. Ėmiau mušti būgnus.
Tada prie klavišinių prisėdo Monis Markas.
Tuomet Adamas pasiėmė savo gitarą ir pradėjo groti.
Mes greitai viską įrašėme.
Taip greitai nebuvome įrašę nė vienos dainos,
ir jos instrumentuotė visiems labai patiko.
Tačiau kažkodėl ji ištisus mėnesius
gulėjo be jokio vokalo.
Kai prisiruošėme ją užbaigti,
žinojome, kad su ta daina reikia kažką daryti.
Išbandėme galybę būdų paversi ją repo daina,
tačiau nieko gero neišėjo.
Pagalvojau, kad reikia nueiti pas Mario Sy į namus,
kad jis įrašytų mano rėkimą.
Žodžiai buvo apie tai, kad Mario buvo pats bjauriausias žmogus,
kad jis mus sabotavo ir stabdė.
Pamaniau, bus smagu, jei stovėsiu šalia jo,
rėksiu visą tą mėšlą, o jis viską įrašinės.
Taigi, taigi, paklausykit, Nes juk nieko negalit pasakyti
Galit mygtuką paspaust Ir aš išnyksiu
Bet, jo, aš...
Pagalvojau, kad galėtume nusifotografuoti
kaip slapti policininkai, kurie valgo spurgas, ką?
Bet paskui nusprendėme, jog verčiau vietoj to sukursime vaizdo klipą.
Atėjo Spaikas, visi persirengėme, kaip visad.
Lakstėme kaip bepročiai,
be jokių leidimų ar policininkų ar ugniagesių ar panašiai.
Nes gal net nesuprasit Ką čia matot
Tad per daug Neįsijauskit...
VAIDINA NATANAS VAINDAS KOČESAS
Nes žinokit Kad čia - sabotažas
VIKAS KOLFARIS BOBIS, "NAUJOKAS"
ALASONDRO ALEGRE "ŠEFAS"
"SABOTAŽAS"
Ta daina vėl viską pakeitė.
Tą vasarą surengėme "Lollapalooza" turą.
Koncertavome Minesotoje.
Didžiuliame lauke, su tolumoje degančiais laužais,
žmonės šėlsta.
Tada mus iškviečia atgal į sceną, ir mes sugrojame "Sabotage."
Ir jūra žmonių tiesiog išprotėja.
Mes nulipame nuo scenos, pažvelgiame vienas į kitą
ir suprantame, jog turime dar vieną paskutinę dainą.
O juk kai pagalvoji - ji gimė tik todėl, kad Yauchas pagrojo bosine gitara.
Visi esat buvę viename kambaryje su draugu,
kai jis padaro ką nors, kas jums pasirodo nuostabu.
Tačiau kai vienas tokių dalykų, kurie tą akimirką nepasirodo svarbūs,
vėliau tampa labai svarbūs...
Na, tokie dalykai dažnai nenutinka.
Pernai davėme daugybę interviu
apie "Beastie Boys" knygą, kurią parašėme.
Ir dažniausiai mūsų klausinėdavo apie
dainos "Sure Shot" žodžius, kuriuos parašė Yauchas.
Noriu kai ką pasakyt Ką jau seniai nešioju širdy
Tą nepagarbą moterims Reikia užbaigt
Motinoms, seserims Žmonoms ir draugėms
Noriu duoti savo meilę Ir pagarbą begalinę
Jis tuos žodžius parašė ne kažkokią ypatingą akimirką.
Tiesiog įpynė juos į kitas eiles,
kurias pasakė, kai atėjo jo eilė stoti prie mikrofono.
Mums tai patiko.
Jis kreipėsi ne tik į visus žmones, jis kreipėsi ir į mudu.
Tais metais, kai įrašinėjom ir koncertavom, tos dvi dainos buvo svarbios.
Mes pakeitėme grupės kryptį.
Mūsų suvokimas, koks turi būti žmogus ir draugas, pasikeitė.
Ėmėme galvoti apie visą pasaulį, ne tik mūsų pasaulį.
Kai 1987 metais buvome įtakingi,
atsidūrėme "American Bandstand" laidoje, ir mums buvo vienodai.
Atsibundi, į mokyklą jau vėluoji Bet kojos iškelt visai nesinori
Mes patys nedaug ką darėme.
Tačiau po septynerių metų, kai per MTV apdovanojimus atlikome dainą "Sabotage",
mes pavarėm.
Jo, kai grodavome festivaliuose ar TV laidose kartu su kitomis grupėmis,
mes į tai žiūrėjome kaip į varžytuves.
Norėdavome laimėti.
Pasakėme tai lyg juokaudami,
tačiau kiekviename juokelyje yra daug tiesos.
Mes norėjom, kad tie, kurie pamatydavo mus toje laidoje ar festivalyje,
grįžtų namo ir kitą dieną pasakytų savo draugams:
"Tie suknisti "Beastie Boys" pavarė nerealiai."
Savo pasirodymais mes norėdavome laimėti.
Tad kai pasirodėme MTV apdovanojimuose, mes laimėjome. Tiesa, Maikai? Ne?
-Taip? Ne? -Žinoma.
Laimėjome, taip?
Be abejo. Laimėjome.
Tačiau... vėliau tą vakarą Spaikas Džonzas buvo nominuotas
geriausio režisieriaus kategorijoje su daina "Sabotage", bet nelaimėjo.
Štai tada Yaucho dėdė Hornbloveris pratrūko.
Geriausio muzikinio klipo režisieriaus apdovanojimas atitenka...
Sakyk.
"R.E.M."
Kokia nesąmonė, nes Spaikas yra režisierius, kuris...
Aš - iš Šveicarijos, aišku? Noriu, kad visi žinotumėt. Ir...
Ir jau nuo vaikystės svajojau, kad Spaikas gaus šį apdovanojimą.
Ir dabar, kai nutiko tai,
pasakysiu, kad tai - visiškas farsas.
Tai aš viską sugalvojau "Žvaigždžių karams."
Devintas skyrius. "Grįžtu į Niujorką."
Manau, man jau gana
Los Andžele mums buvo labai gerai.
Pagyvenome namuose, kuriuose virš baseinų buvo įrengti tilteliai,
pabuvome gerose įrašų studijose, susiradome puikių draugų, prikūrėme visko,
tapome tikrais muzikantais.
Bet mes ten praleidome aštuonerius metus, laikas lėkte pralėkė.
Mums jau buvo beveik 30-imt, mes pasiilgome namų.
Pasiilgome šeimos narių.
Yauchas pirmasis grįžo į Niujorką.
Jam pabodo bastytis po pasaulį,
jis norėjo grįžti į Niujorką ir būti tikru niujorkiečiu.
Mes su Adamu netrukus pasekėme paskui jį,
kad visi trys galėtume užsiimti tuo, kas mus domino -
astrofizika.
Tačiau nieko neišėjo.
1996 metų vasara.
Mes namuose, gyvename kaip suaugę mokyklinukai.
Tiesiog slampinėjame ir mėginame pritapti,
leidžiame laiką su naujais draugais, klausomės naujos muzikos, kuriame muziką.
Nesakyčiau, kad nurimome. Labiau prisitaikėme.
Tad po kelerių metų, per kuriuos veikėme tai, ką paprastai veikiame -
kūrėme muziką, užsisakinėjome maistą, darėme nesąmones, leidom laiką, vėl kūrėm,
užbaigėme dar vieną albumą.
Jis mums turbūt labiausiai patinka, nes jame daug eksperimentavome.
"Hello Nasty."
Ir kai išvykome į albumo koncertinį turą, jis buvo mūsų didžiausias turas.
Tai nereiškia, jog pamiršome "Fight for Your Right (To Party)",
tačiau tuo metu mums buvo smagu ir be to.
Tuo metu buvome jau beveik suaugę.
Alus, pimpis ir brolijos nariai liko praeityje.
Jų beveik nebematėme.
Buvome vyresni.
Kai kuriuos dalykus turėjome daryti atskirai, kaip suaugę.
Buvome įsipareigoję kitiems žmonėms, turėjome įrašų studiją,
žurnalą, dviračių parduotuvę,
tačiau visi trys gyvenome iš įrašų,
koncertų ir pasirodymų.
Nepasakyčiau, kad suaugome. Tiesiog tapome išmintingesni.
Mūsų padarytos klaidos turbūt
atsispindėjo per Yauchą ir jo mintis, kurias jis mums pasiūlė.
Bet tai tik iš dalies tiesa.
Mes buvome pasiruošę pokyčiams.
Mes drąsinome vienas kitą daryti ir sakyti tai, ką norime.
Jei Yauchas norėjo sukurti dainą "Bodhisattva Vow"
apie budisto priesaiką, kuria siekiama paversti pasaulį geresne vieta, žinoma.
Nuostabu.
Buvome pakankamai subrendę, jog suprastume,
kad tai, ką darėme,
veikė žmones - gerąja ir blogąja prasme.
Džiaugiamės, kad galime patys apie tai kalbėti.
Mums pasisekė, jog ir dabar dar galime kažką daryti.
"Hello Nasty" albume yra daina "Song for the Man", kurią Adamas parašė...
Kur tu? Adamas ją parašė.
...apie tai, ką išdarinėja vyrai, kai pro šalį praeina moteris.
Interviu metu jį išvadino veidmainiu
ir priminė dainos
"Fight for Your Right (To Party)" žodžius.
Kai išgirdau, ką jis į tai atsakė,
labai didžiavausi, kad jis - mano draugas.
Jis pasakė maždaug taip:
"Verčiau būsiu veidmainis, negu toks žmogus visą likusį laiką."
Gerai.
Papasakosiu jums istoriją apie...
Papasakosiu istoriją iš mūsų knygos.
Taigi.
Ji vadinasi "Paskutinis koncertas."
Mes nežinojome, kad tai bus paskutinis mūsų koncertas.
Ta diena buvo labai įprasta.
Buvome pagrindiniai didžiulio festivalio "Bonnaroo" Tenesyje atlikėjai.
Buvo 2009 metai.
Turėjo susirinkti tūkstančiai žmonių,
o mes buvome pagrindiniai atlikėjai.
Į Tenesį nuvykome anksti, nes ketinome filmuoti savo naujos dainos,
kuri dar nebuvo išleista, vaizdo klipą.
Buvome mes, reperis Nas, o jį režisuoti turėjo Romanas Kopola.
Buvome įpratę, jog didžiulių koncertų metu
tokie žmonės kaip Romanas mus filmuotų su "Bolex" kamera,
bėgiotų paskui mus Tenesio prekybos centre.
Kuo viskas būdavo keisčiau, tuo mums buvo geriau.
Gyvenime viskas nevyksta ratu.
Kokį kartą keliauji šešiakampiu,
tačiau mano gyvenimo kreivė dažniausiai beformė,
tarsi ją būtų nubrėžęs darželinukas.
Yra bendrų taškų, žinoma.
Yauchas, aš ir Maikas likome drauge.
Kartu juokėmės. Buvome kaip šeima.
Alas Grynas baigė montuoti vieną iš daugybės festivalio scenų,
tad jautėmės ramūs, girdėdami jo balsą tolumoje.
Tarsi tebesimokyčiau vidurinėje mokykloje,
sėdėčiau savo kambaryje ir laukčiau, kol jie ateis.
Tačiau iš tiesų buvo prabėgę nemažai laiko.
Buvo sunku net prisiminti.
Tenesyje šalia nebebuvo Keitės Šelenbach.
Nebuvo Džono Berio.
Nebuvo Deivo Skilkeno, Bosko, Kapitono,
Deivo Parsonso, Maiko tėčio...
Nebuvo Maiko tėčio, mano mamos.
Dar daug ko.
Aš, Adamas ir Maikas buvome vyresni, ir tą suvokėme.
Netrukus turėjome išleisti albumą,
vis dar nebuvome iškritę iš žaidimo.
Buvome pasiruošę viską pradėti iš naujo.
Koncertuoti didžiuliame festivalyje - kas kita, nei pasirodyti Niujorko klube.
Bet, po galais. Mes nežinojome, kad tai bus paskutinis mūsų koncertas.
Didžiulis praradimas muzikos pasaulyje.
"Beastie Boys" narys Adamas Yauchas mirė po ilgos kovos su vėžiu.
Jis buvo žinomas kaip MCA, visi trys muzikantai
priklausė avangardiniam judėjimui.
Yauchas buvo savamokslis muzikantas, vėliau - ir filmų kūrėjas.
Adamui Yauchui, MCA, buvo 47-eri.
Visi turime visokių draugų.
Yra tikrų šiknių,
tačiau su jais smagu kartais pabūti.
Smagu išgerti, pliaukšti nesąmones,
tačiau bėdai prispyrus, emocinės ar kitokios pagalbos jų neprašai,
nes jie - nepatikimi.
Yra draugų, su kuriais retkarčiais susitinki, gražiai praleidi laiką
ir visad galvoji:
"Reikėtų dažniau su tuo žmogum susitikti",
tačiau kažkodėl to nepadarai.
Bet yra ir tikrasis draugas -
tas, su kuriuo gali valandų valandas pliurpti telefonu.
Tas, kuris padeda tau persikraustyti, lanko ligoninėje,
turi tau vietą ant savo sofos,
jei tau kartais prireiktų.
Tokių draugų reta. Visi tą žinome.
Bet yra dar retesnė draugų rūšis.
Tai draugas, kuris tave motyvuoja.
Kuris ne tik pats daro
nuostabius dalykus,
bet ir mus visus skatina tą daryti.
Ir pats tą daro.
Štai koks draugas buvo Yauchas.
Tokį sutinki tik kartą gyvenime.
Draugas, kurio dėka viskas įvyksta.
Draugas, kuris įkvepia siekti daugiau.
Galima pagarsinti? Tai - daina, kurią Yauchas parašė albumui "Hello Nasty."
1990 m. Yauchas nuvyko į Indiją, Nepalą ir susitiko su ištremtais tibetiečiais.
Jis norėjo suprasti jų siekį apsieiti be smurto.
Kodėl jie nesipriešino valdžiai,
kuri sumušdavo ir įkalindavo žmones vien už tai, kad jie mojuodavo Tibeto vėliava?
Jis norėjo sužinoti daugiau.
Jis norėjo padėti.
Tačiau, kaip įprasta Yauchui,
užuot tiesiog išrašęs kokiai organizacijai čekį,
jis įkūrė savo.
"The Milarepa Fund."
Ir suorganizavo pirmąjį koncertą, skirtą tibetiečių išlaisvinimui.
Didžiulį dviejų dienų labdaros koncertą
Aukso vartų parke San Fransiske 1996 metais.
Tai buvo didžiausias labdaros koncertas po "Live Aid."
Tai, ką jis padarė, įėjo į istoriją.
Šimtai tūkstančių žmonių šaukė "Laisvę Tibetui"
ir klijavo tuos žodžius ant automobilių.
Jie išgirdo raginimą gyventi be smurto,
ir visa tai - vaikino iš "Beastie Boys" dėka.
Kas tą daro?
Yauchas, Maikas ir aš praleisdavome daugiau laiko kartu
negu su savo šeimomis.
Tikrai.
Kalbant apie mano draugą reperį Maiką Dy,
dar žinomą kaip "Sweet Lou" ar Maiklą Luisą Daimoną,
aš jį pažįstu.
Viską apie jį žinau.
Ir jis apie mane viską žino.
Tačiau Adamas Yauchas buvo tikras galvosūkis.
Mįslė.
Tu užbaik, aš negaliu.
Jis buvo tikras idėjų ir emocijų labirintas.
Visiškai nenuspėjamas.
Net po 35-erių metų draugystės
aš niekad nežinodavau, ką jis pasakys.
Jis paneigdavo žmonių nusistatymą,
kaip viskas turėtų būti daroma.
Jis - budistas, kuris man sako,
jog vakar vakarą praleido vakarėlyje po mados šou.
Jis - "Fight for Your Right (To Party)" bičas,
išėjęs į žygį per Nepalą, norėdamas kažką atrasti.
Tada Vašingtone jis susitinka su politikais
ir papasakoja jiems, ką jis pamatė ir ką sužinojo.
Kartą jis man pasakė, jog labiausiai jam patiko, kad Dalai Lama
buvo labai linksmas bičas.
Žinoma, buvo daugiau priežasčių,
dėl kurių jis linko į dvasingumą, tikėjimą ir budizmą.
Tačiau Yaucho pasakymas "linksmas bičas" man buvo visiškai suprantamas.
Nes būti linksmam - labai svarbu.
Kas gali pasigirti, jog kasdien dirba su savo dviem geriausiais draugais?
Aš galėjau.
Spėju, man pasisekė.
Nebuvo viskas taip jau lengva ir gražu.
Būdavo akimirkų, kai mudu kažko labai norėdavome,
kai kiekviena mūsų kūno ląstelė šaukė: "Taip. Darykime taip",
bet vienas iš mūsų pareikšdavo:
"Gal jums tai patinka, bet man - tikrai ne."
Grįždavau mano ir skųsdavausi visiems, kas tik norėjo klausytis.
Sakydavau: "Dieve. Nepatikėsi, ką šiandien padarė Horovitzas.
Jis, po galais... Jis išves mane iš proto."
Tačiau kad ir kaip mums patikdavo kokia nors daina, žodžiai ar mintis,
mums dar labiau patiko būti drauge.
Įjunkit mane Tarsi būčiau Edis Harisas
Valgot sūrį Ir galvojat, kad aš - iš Paryžiaus
Jei skrendu Galvojat, kad aš apsinešęs
Žinot, kad manęs nebėra Pasakysiu jums, kodėl
Pasakykit, kam nepritariat Gal aš kažko nesuprantu
Kodėl šypsotės Ko šėlstat, paklausykit
Mintyse aš trokštu Juos nudėt
Paleidžiu vaizduotę Ir nupilu juos
Paleidžiu kaip laviną
Pakilęs skrieju
Viską giliai suvokiu
Man neša butaforijas Nes aš pykstu
Tad ko nori? Ko nori?
Pinigai mano Jūs demonstruojat
Iš kur tą žinot, ką?
Manot, pasipriešinsit Kai ateis Apokalipsė?
Tam nepasipriešinsi
-Tad ko nori? -Ko nori?
Sakau, ko nori?
Ko nori?
Sakau, ko nori? Ko nori?
Jei galima, nutrauksiu ir pasakysiu, kad man tie bičai labai patinka,
kad aš su jais užaugau, jie puikūs, aš juos labai myliu.
ADAMUI YAUCHUI ATMINTI
Maikas Dy, Maikas Dy.
Nesakyk, kad turiu šypsotis
Lik ir priversk mane
Man nepaskambinsi, ne
Gal todėl, kad aš toks nepastovus, ne
Stilius ir profilis
Viską prisimenu, kai išgirstu: "Ak, vaike!"
Nuo Hadsono upės iki Nilo
Bėgu maratoną Iki paskutinio kilo
Jei mane nugalėsit Krūvą keiksmažodžių girdėsit
Visi man sako, kad esu laukinis
Tu pilnas pykčio ir klastos
Prieik arčiau Aš myliu repą
Galim pakovot
Net tau geriau nežinot
Pirmyn, važiuojam
Nė pats nepajusi
Kaip kosmose atsidursi
Padžiazuojam ir dingstam
Įsibraunam į vakarėlį Viską sugadinam
Duokit ritmo Esu kaip apsėstas
Man patinka cukrus su kava ir pienu
Turiu varyt Iš visų jėgų
Per saldus, kad būčiau sūrus Per mielas, kad būčiau žiaurus
Nesu kietas bičas
Turiu planą Kaip pakeisti pasaulį
Mario Sy nori, kad jis būtų švarus
Švytėtų ir šviestų
Repuoju Nes tik apie tai ir svajoju
Gavau dešimtuką iš Mo Dy Už tai, kad "temos laikiausi"
O pavydas juk žalias
Žodžiai pilni pavydo
Kita dimensija, nauja galaktika
Kosmose atsidursi
Esame iš vieno giminės medžio Senosios mokyklos hiphopo
Nuspirkit batus Atlaisvinkit kojines
Ritmas jus užvaldys kaip raupai
Nes muzika gyva Krečia kaip elektra
Visi žino, kad varau kietai
Tamis Dy užsiima rimtai
"Beastie Boys" moka pavaryt
Bumpt
Mano piešiny ant sienos Aš esu Makalas
Mano repas - kietas, o ritmas veža
Pasitrauk nuo stalo Kai dirbu prie jo
Esu medkirtys Didžėjus Ad-Rock'as
Jei mane įveikt mėginsi Tik gėdos prisidarysi
Sumalsiu tave į miltus
Tau rankos ir kojos Drebės
Tarsi žnyplės kaklą sužnybs
Kosmose atsidursi
Kita dimensija
Pirmyn
Visi, paklausykit Visi iki vieno
Sėdim sau Deitonoj Smagiai baliavojam
Viena savaitė pavasario atostogų Visai nejuokinga
Tik dvi dienos prabėgo O pinigų man jau stinga
Miegu mašinoj Nes viešbutis pilnas
Sutikau gražią mergytę Ji mane pakabino
Paklausiau, ką studijuoja
Pasirodo, psichologiją
Pasakiau, kad mane rodo per MTV Kad moku mikrofoną valdyt
Ji pasakė, kad nori susitikt su Alanu Ir Marta Kvin
Pasakiau, kad mano vardas MCA
Galiu suveikt Esu Deitonoj
-Varau kietai -Mes - "Beastie Boys" vaikinai
-MTV -Pavasario atostogos
1986 metai
O kas?
Praėjusią savaitę buvau Čanhasene, Minesotoj, su "Beastie Boys."
Jie ruošiasi savo turui, ir jie pasakė:
"Norim gabalėlio Markio Marko ir "Funky Bunch."
-Mielai prieš juos įdėčiau. -Galiu suorganizuot.
O kas?
"Jūs, šūdžiai, esat nieko verti, palyginus su mumis, aišku?"
-Tad kai... -Palauk, Maikai.
Puikus britiškas akcentas.
Jo, Maikai.
-Eime, bičiuli. -Nagi. Mūsų laukia darbai.
-Pasakyta. Metas sirgti. -Pirmyn.
"Dar vienas lėktuvas, dar vienas traukinys, dar vienas butelys" -
žodžiai iš "Beastie Boys" dainos "No Sleep Till".
-Erikai. -Kas yra Bruklinas?
-Turbūt kalbat apie grandžą. -Grandžą.
Grandžą.
Grandžas.
Ar pastebėjot, kad "Cozy Soup 'n' Burger" užkandinėje,
darydami mėsainį, jie pakabina šaukštu
mėsą iš stalčiaus
ir uždeda ją
ant grilio?
Juokinga, kad kai buvome vaikai, sakėme: "Kai užaugsime,
namuose turėsime stalčių su mėsa."
-Rimtai. -Tiesa.
-Taip? -Taip, tikrai.
Ką reiškia vykti į turą su "Foo Fighters" ir "Sonic Youth"?
Aš augau su "Foo Fighters" vaikinais nuo...
Kai buvau ketverių...
-Jo, pasakysiu... -Tie vaikinai - išprotėję.
Jie nutrūkę.
O "Sonic Youth" - kaip kūdikiai.
-Taip. -Rimtai.
-Tie vaikiai nušokę nuo proto. -Jo, mes su Turstonu prausdavom šunis.
Mes jau nuprausėm tą šunį.
-Nepyk ant manęs. -Mes jį jau nuprausėm!
Ką? Galit visą likusį gyvenimą prausti šunis.
Varom į turą. Pakoncertuokim.
Apsidžiaugėme ir nustebome.
Tačiau kartu...
Labai nustebome, kad Rikas...
"Nustebome, kad Rikas buvo rusas."
Todėl mes sulipome. Visos tos grupės, na, sulimpa.
Mes tarsi viena didelė gauja. Suprantat, apie ką aš?
Kuri dalis jums labiausiai patiko?
Man patiko išėjimas.
-O tau? -Kai jie buvo scenoje,
kai atlikome "King of Rock",
man ta vieta patiko labiausiai.
-Taip, tas blykčiojantis puodas. -Manau, tai buvo geriausia...
-Tai - gauja. -Taip, vieninga gauja.
Nes, suprantat...
-Maikas išėjo iš proto. -Šūdas.
Kas nutiko Maikui?
Prie šito reikia batų, brolau.
Kur tavo batai?
Nerandu batų ir odinių kelnių.
Kai MTV randa vizualiai įspūdingą vaizdo klipą,
kai praplečia klipų kūrimo horizontus, tokį klipą vadiname atradimu.
"Shadrach" yra įdomus dėl dviejų dalykų.
Pirma, dėl savo puikios animacijos,
o antra - dėl to, kad tą padarė grupės narys.
Režisieriai Džonatanas Deitonas ir Valeri Faris abu filmavo
"Beastie Boys" koncertą.
Tada grupės narys MCA paėmė tą filmuotą medžiagą, nuspalvino kiekvieną kadrą
ir sukūrė puikią animaciją.
Pažiūrėkit į tą rankų darbą.
Nauja "Beastie Boys" daina "Shadrach."
Palauk sekundėlę, Adamai.
Palauk. Atleisk, Adamai.
-Adamai... -Ką? Čia kas, Deividas Krosas?
Kas tas... Atleiskit, aš tik... Kas čia?
Kas ten, Benas Stileris?
-Sveiki, bičiuliai. -Ką? Kas...
-Kaip sekasi? -Sveikas, Stivai Bušemi.
Kaip sekas?
Atsiprašau. Ėjau gatve pasiimti bilietų
ir netyčia išgirdau...
Ką tik pabudau. Bet, rodos, išgirdau...
Rodos, paminėjot "Paul's Boutique."
Jų naujausias albumas "Licensed to Kill"
tapo platininiu, praėjus vos aštuonioms savaitėms po išleidimo.
"Licenced to Kill", tiesa?
-"Ill." -"Ill"!
"Ill", Džoana.
Ką gi. Tos kvailos linzės. Palaukit.
Jų albumas vadinasi "Licensed to Ill."
Koks kvailas pavadinimas.
Visi žino, kad "Paul's Boutique" buvo didžiulė komercinė nesėkmė.
-Apgailėtina nesėkmė. -Visiška nelaimė.
-Blogiau ir būt negalėjo. -Niekas jo nepirko.
Turbūt buvo labai gėda.
Siaubinga nesėkmė.
-Ačiū, kad priminėt. -Visi puikiai žinome.
Kai tas medis nuvirto miške, niekas negirdėjo.
Tad noriu paklausti - kaip jūs...
Netgi ne "kaip", o kodėl nusprendėte toliau likti kaip grupė?
-Bet... -Dabar jau visi žinome,
kad jis vis tiek buvo vienas įtakingiausių repo albumų, tiesa?
Tik noriu pasakyti, Adamai, kad man jis tarsi repo "Pet Sounds" albumas...
...nes jame daugybė sluoksnių, garsų...
Garsų, sluoksnių.
Hip.
Hop.
O jūs sakot, kad jis niekam nepatiko.
Rodos, jūs galvojate:
"Jis nebuvo geras, tad pasakysiu, kad jis nebuvo geras.
Tačiau iš tiesų noriu, jog manytumėte, kad jis geras."
Tarsi norite, kad mes blogai pasijustume,
tačiau darote tą todėl, kad patys jaučiatės blogai.
Nenoriu kalbėti, apie ką jis.
Tai nesvarbu.
-Sveikas, Maikai. Kaip sekasi, bičiuli? -Kas gero?
-Ir šįvakar... -Jo, kas gero?
Laukia pasaulinė "Jimmy James" premjera.
Gerai.
Kaip iš filmo "Mažieji nenaudėliai", kur jie sako:
"Koks tavo vardas?" "Džimis Džeimsas. Klausk dar kartą, pasakysiu vėl."
Ne, tiesą sakant, galvojom apie serialą "Mano trys sūnūs."
Tą vietą, kur dėdė Čarlis ima vaikytis vaikus su kirvuku.
Kalbant apie turus, iš visų, su kuriais koncertavome,
keisčiausias buvo turbūt Maikas.
Tas vaikis visai nušokęs.
Sveiki, aš - Maikas.
-Taigi... -Esu su "Beastie Boys."
Sveikas.
"Tamsa vidurdieny.
Šešėliai ant sidabrinio šaukšto.
Rankų darbo ašmenys, vaiko balionas."
Ei, nepražiopsokit "Beastie Boys", nes 1992 metais jie vyks į turą.
-Ką gi! -Kas bus po to?
-Taip, po velnių! -Kur vyksit po to?
Vakarėlių liūtai "Run-DMC" ir "Beastie Boys" jau pakeliui į jūsų miestą.
Pavarysim gyvai, tiesa, bičiuliai?
-Mielasis! -O kas?
Mes jau nuprausėm tą šunį.
Nepyk ant manęs.
Išvertė Akvilė Katilienė