Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Labi. -Tā. Sveiki!
Gatavība! Skaņa rakstās.
-Gatavi? -Jā.
Šis ir viens stāstiņš Ko pastāstām
Par trim sliktiem brāļiem Ko pazīstat
To sāka senā pagātnē
-Ad-Rock -MCA
-Un es -Maiks Dī
Tavs mīļākais grupas dalībnieks?
Savā ziņā es identificējos ar katru no viņiem.
Laikam MCA.
Maiks Dī.
Mani iedvesmo Ad-Rock.
Klausoties vienu grupu tik ilgi,
ir vairāki posmi attiecībā uz to, kam jūties tuvāks
dažādos dzīves brīžos.
Man vislabāk patīk Maiks Dī.
Viņš ir asprātīgs, bet ne rupjš.
Kurš ir mīļākais Beasties videoklips pa visiem gadiem?
Man vislabāk patīk vingrošanas videoklips, kas tā arī netika parādīts.
Tūlīt pat zvaniet uz ekrānā redzamo numuru!
MCA, kurš, manuprāt, bija viņu līderis. Saturēja visus kopā.
Viņš ir tas, kurš izdomā visas trakulības.
MCA spēlēja lielu lomu pasaulē.
Ļoti ietekmīgs un cēlsirdīgs cilvēks.
Man vienmēr ir licies, ka viss foršums nāk no Ad-Rock.
Tas ir vārds, ko mūsdienās daudz vairs nelieto,
bet domāju, ka tas tiešām atbilst gan man, gan šiem puišiem.
Tas ir "mačo".
Tādi mēs esam.
Viņš ir tik godīgs. Brutāli godīgs.
Muzikālajā ziņā pārāk talantīgi neesam,
tāpēc nolēmām izmēģināt spēkus dažādās jomās.
Jauks.
Jo! Es tikai gribu pasveicināt savu vecomammu.
Man galvenais ir basģitāra.
Jo! Pagaidi, uzgaidi, piesēdi!
Vēl nav beidzies.
Aiziet!
Viņu mūzikai ir bijusi ļoti liela ietekme.
Varat to saukt par manas dzīves skaņu celiņu.
Tas ir mūsu dzīves skaņu celiņš.
Daudzas grupas vienkārši izjūk
un tad beigās atkal apvienojas.
Bet viņi palika kopā visu piedzīvojuma laiku.
Nevaru es ciest to Zinu, ka plānoji to
Teikšu, kā ir Šī Votergeita
Nevaru es atslābt Kad esmu šeit
Jo tava kristālbumba Nav kristālskaidra
Kamēr tu sēdi un prāto - kāpēc?
Man duras kā ērkšķis azotē
Ak mans dievs, tā mirāža
Es saku - tā ir sabotāža
Jē!
Labi.
Jo!
Kā iet?
Bruklina!
Nu čau!
Nu...
Sveiki visapkārt!
-Nu sveiki! Es esmu Ādams. -Sveiks, Ādam!
Un es esmu Maiks.
Pazīstams arī kā Maikls Daimonds un Maiks Dī.
Un mēs esam Beastie Boys no Ņujorkas.
Šovakar mēs jums pastāstīsim stāstu par trim puikām,
kas satikās un sadraudzējās,
un kopā darīja visādas trakulības vairāk nekā 30 gadus.
Mēs abi centīsimies to izdarīt, cik labi spējam, jo viena no mums te nav.
Ādams Jauks...
kuru jūs pazīstat arī kā MCA.
2012. gadā viņu uzveica vēzis.
Kad Ādams nomira, mūsu grupa beidza pastāvēt.
Jā, šķita dīvaini turpināt grupas darbību bez Jauka,
jo tā bija tieši viņa doma, ka jādibina grupa.
Kaut arī Jauka nav kopā ar mums,
mēs vienmēr domājam: "Ko gan darītu Jauks?"
Tomēr iztēloties, ko Jauks tiešām darītu, ir diezgan grūti,
jo viņš bija gluži neparedzams.
Viņš bija tumšais zirdziņš, bet par to vēlāk.
Ieradušies Beastie Boys.
Kā vienmēr, modes avangardā.
Kad viņu nav uz sarkanā paklāja, viņi ir modes šovos Parīzē.
Paskatieties uz baltajiem drediem!
Beastie Boys ir atgriezušies pēc sešu gadu pārtraukuma.
Tas ir ilgs laiks, puiši.
Kā jums iet? Prieks jūs redzēt!
-Sveiki! -Zinu, ka tas izklausīsies jocīgi,
bet vispār mūs bija nolaupījis sniega cilvēks.
1. NODAĻA
Mēs tagad dosimies atpakaļ.
Atpakaļ laikā.
MAIKLS DAIMONDS, 15 GADI
Būt dīvainam bērnam no - piedod, mamm, - dīvainas ģimenes ir dīvaini.
Un arī diezgan vientuļi.
Kādu dienu es izdzirdēju grupu The Clash.
Man iepatikās viņu mūzika,
un es aptvēru, ka pasaulē ir arī citi dīvaiņi.
Viņus tikai vajadzēja atrast.
Pirmo dīvaini es atradu skolā.
Viņu sauc Džons Berijs.
Reiz bezmaksas avīzes The Village Voice pēdējā lapā mēs ieraudzījām reklāmu.
Tā bija par grupu, kas mums patika, - Bad Brains.
Bad Brains bija paredzēts koncerts
vietā, ko sauc Botany Talk House.
Mēs aizgājām uz to klubu,
un tur kopā bija tikai kādi 15 cilvēki,
visi pieaugušie.
Bet tur bija vēl viens mūsu vecuma puika,
kas izskatījās baigi forši.
Viņam bija garš trencis kā no labdarības veikala,
kājās armijas zābaki,
trencim bija paštaisītas pogas,
un viņu sauca Ādams Jauks.
ĀDAMS JAUKS, 16 GADI
Es Jauku, Maiku un Džonu Beriju satiku Misfits koncertā 1982. gadā.
ĀDAMS HOROVICS, 15 GADI
Vai varbūt Circle Jerks koncertā,
bet Misfits man patīk labāk, tāpēc teikšu, ka Misfits koncertā.
Mēs ar draugiem kaut kā padzirdējām,
ka bariņš jauniešu tusē sieviešu tualetē.
Mēs tur iegājām,
un tur bija superforša izskata mūsu vecuma panki.
Vienu no viņiem es pazinu - Džilu Kanifu -,
jo piektajā klasē mēs kopā mācījāmies.
Tātad viņa tur bija mans cilvēks.
Un es pazinu vēl vienu no tā bariņa -
Keitu Šelenbahu -,
jo mēs uzaugām vienā rajonā.
Keita bija... tiešām forša.
Viņa arī bija gudrāka par mums.
Un viņa klausījās, nu, tādu smalkāku Eiropas stila mūziku...
Jā... Piedod, ka pārtraucu, bet, sakot, ka viņa bija gudrāka par mums...
-Keita gan ir gudra, bet... -Jā, tas nebija grūti.
-Tas to neizsaka. Jā. -Bet viņa bija gudra.
-Fakts. -Taisnība.
Viņai patika tādas foršas grupas kā Kraftwerk,
un viņa dzīvoja jumta stāvā 14. ielā kopā ar mammu.
Tā bija liela, atvērtā stila bēniņu telpa,
un pašā centrā stāvēja viņas bungu komplekts.
Mans pirmais pankroka draugs bija Deivs Skilkens. Un viņš...
Viņš ir pa kreisi. Un es - pa labi.
Es ar savu labāko pamatskolas draugu
pie skolas spēlēju basketbolu,
un mēs ieraudzījām to trakā paskata puiku trencī, ar matiem gaisā,
ejam pa ielu ar sintezatoru rokā.
Mēs nevarējām nepieiet un neparunāties.
Viņš bija jaunāks par mums.
Viņš mācījās sestajā klasē un bastoja stundas.
Padomājiet!
Sestajā klasē ir 11 gadu.
Tajā laikā mēs pārsvarā tikāmies Džona Berija dzīvoklī
uz 100. ielas un Brodvejas stūra.
Tur mēs muzicējām.
'80. gadu sākumā visi, ar ko tusējām, spēlēja kādā grupā.
Jauks mudināja mūs uztaisīt grupu kopā ar viņu.
Viņš jau bija izdomājis tai nosaukumu:
Beastie Boys.
Sākotnēji grupā bijām es, Keita, Ādams Jauks, Džons Berijs.
Beastie izvērsumā nozīmēja
"Zēni, kas kļūst anarhistiski, lai sasniegtu iekšējo izcilību".
Tas bija diezgan nejēdzīgi,
jo vārds "zēni" - boys - jau nosaukumā ir.
Tāpēc šis vārds ir gan smieklīgs, gan lieks.
Un neprecīzs, jo bungas spēlēja meitene - Keita.
Mūsu pirmā uzstāšanās notika Džona Berija mājā,
trešajā stāvā, kur viņš dzīvoja.
Jaukam apritēja 17 gadi.
Un viņš teica: "Zināt ko?
Man būs ballīte, un mēs tajā spēlēsim."
Kad bija jāuzstājas, mani nez kāpēc iecēla par dziedātāju.
Es biju šausmīgi kautrīgs.
Nesaprotu, kā es vispār tam piekritu.
Galvenais, ko atceros: tur bija kādi 10 vai 12 bērni.
Tā istaba bija kādus trīsarpus reiz sešus metrus liela,
un visi lēkāja un grūdās cits citam virsū.
Būtībā tā bija draugu izklaidēšanās.
Es tad vēl nespēlēju Beastie Boys.
Es pievienojos 1983. gadā.
Džonu Beriju tas vairs neinteresēja, tāpēc viņš aizgāja.
Tobrīd es visu laiku biju kopā ar Maiku, Jauku un Keitu.
THE SCOTT AND GARY SHOW! SABIEDRISKĀ TV
Tā kā es turpat biju, kļuvu par jauno ģitāristu.
Mēs it kā bijām hārdkora grupa un it kā nebijām.
Mēs bijām kā Monty Python un Black Flag apvienojums.
Stādieties priekšā!
Jā. Es esmu Maikls. Esmu no Beastie Boys.
Mani sauc Keita. Esmu Mežāzis, un man kabatā ir pūkas.
Tagad parunāsim ar vecāku un nobriedušāku dalībnieku.
-Kā tevi sauc? -Mani sauc Ads, bet vari saukt par Ādamu.
Un es te tusēju pa televīziju. Zini, kā parasti.
Mani sauc Ādams - tā ir rakstīts uz manas jostas.
Nofilmē Ādama jostu, ja vari!
Cik jums ir gadu? Kādi 13, 14?
-Apmēram. -Jā. 12, 11.
Mēs kļūstam mazliet vecāki.
Mums vairs nav 15.
Mums ir 16.
Mums patika dažādu stilu mūzika.
Mēs klausījāmies soulu, pankmūziku, repu un regeju.
Repu bija grūti atrast - bija iznākušas tikai dažas lielās plates.
Bet mēs gribējām pamainīt stilu.
Mēs bijām pārņemti ar to stulbo reklāmu,
kas popularizēja saldējuma veikalu Carvel.
Sveiki! Esmu Carvel debesu sūtnis no kosmosa.
Mans īstais vārds ir Cepumu Incis.
Un kādam ienāca prātā doma
ierakstīt superstulbu joku zvana dziesmu
"Cooky Puss" - "Cepumu Incis".
-Labdien! Carvel. -Jo, vecais! Vai Cepumu Incis ir?
Kas?
Cepumu Incis. Es gribu runāt ar Cepumu Inci.
Nē. Ar tādu vārdu neviena te nav.
Tad Cepumu Mincis. Cepumu Cālis...
Šim čalim, Deivam Pārsonsam,
centrā bija ierakstu veikaliņš Rat Cage.
Mēs bastojām stundas un gājām pie viņa tusēt, ja?
Ap to laiku Deivs izveidoja nelielu ierakstu kompāniju.
Viņš izlaida "Cooky Puss" kā skaņuplati.
Un tad notika kas tāds, kas nekad nebija licies iespējams.
Dīdžeji mūsu ierakstu sāka spēlēt klubos.
Tad mūsu mūziku izdzirdēja arī citi, ne tikai mūsu 15 draugi.
Vienu dienu es aizgāju pie draudzenes, kura strādāja kaut kādu pagaidu darbu.
Un mēs dzirdējām, ka dīdžejs Afrika Bambaataa
ir sarunu šovā tās pašas mājas citā stāvā.
Mēs bijām ekstāzē.
Mēs noskrējām lejā un iešmaucām televīzijas studijā.
Un, lūk, kas notika tālāk.
Es gribēju zināt... Man patīk dziesma
"Cooky Puss", ko dzied Beastie Boys. Vai esi par to dzirdējis?
Jā, esmu dzirdējis par "Cooky Puss".
Es dabūju to ierakstu. Tas ir skarbais.
Skaidrs.
Jā, tev patika... Kāpēc tev patika?
Jā, tā ir smieklīga dziesma. Dzirdēju pa radio.
Tajā skrečo un dara tā?
Mazliet skrečo.
Tā ir vienreizīga.
2. nodaļa:
"Vienīgais, ko darām, - klausāmies repu."
1984. gadā iznāca dziesma,
kas mainīja mūsu grupas ievirzi uz visiem laikiem.
Tā bija Run-DMC dziesma "Sucker MC's".
Pirms diviem gadiem draugs prasīja man Lai pasaku kaut ko ar atskaņām
Es viņam noskaitīju pantu šo
Vairāk neprasa viņš man neko
"Sucker MC's" Ņujorkā skanēja visur.
To dzirdēja, izkāpjot no mašīnas,
no magnetofoniem, picērijās - visā pilsētā.
Run-DMC bija topā,
mēs gribējām būt kā viņi.
Mēs iemācījāmies visas dziesmas, visus tekstus.
Apskatījām visas bildes, pētīdami viņu sporta kurpes,
apģērbu - visu.
Mēs caurām dienām mācījāmies un atkārtojām visas savas mīļākās repa dziesmas.
Mēs nedomājām kļūt par repa grupu,
bet ap to laiku sākām rakstīt paši savus tekstus.
Tagad mēs parādīsim mazu piemēru,
kādi mēs bijām pie mikrofona.
Pag, tik tālu mēs neesam. Esat pārlēkuši uz priekšu. Ejiet atpakaļ!
-Esmu par tālu? -Pagriezies otrādi, Spaik!
-Tiešām? Nu labi. -Tā. Pauze.
Redzi, Spaik?
-Pilnīgi noteikti esam nepareizā vietā. -Špikera mašīna...
-Nu labi. Tā jau man likās. -Labi.
-Nu ja. -Ei, ei, ei!
Esam atpakaļ. Mēs tiešām... Mēs šo iestudējām. Izmēģinājām. Tiešām.
Piedodiet! Es kļūdījos ar špikera mašīnu. Atvainojos.
Ar špikera mašīnu? Es pat nepamanīju.
Lai nu kā...
Tā ir laba pāreja: "Lai nu kā..."
Ap to laiku mums tuvojās liels koncerts naktsklubā Studio 54.
Jā, tajā Studio 54, kur Brūka Šīldsa.
Tur, kur Barišņikovs, Halstons, Donna Sammere.
Nezināju, ka te domāta mūsu sasaukšanās.
-Jā, neviens neatsaucās. -Nezinu. Lai nu kā...
Maza piezīme par Studio 54: tur notika grupu konkurss un mēs zaudējām.
Tātad tuvojās mūsu koncerts naktsklubā Studio 54
un mēs gribējām nospēlēt dziesmu "Cooky Puss".
Mēs dzīvajā to nekad nebijām darījuši, bet...
Mums bija doma paņemt līdzi dīdžeju.
Kāds draugs teica, ka pazīst vienu čali no NYU koledžas, kas ir dīdžejs,
grib būt repa producents un kam ir vajadzīgais aprīkojums.
Bet - pats galvenais - viņam esot burbuļu mašīna.
Pag, ko tu teici, Ad-Rock? Burbuļu mašīna?
Jo! Tā gan, Maik Dī. Viņam esot burbuļu mašīna.
Nu labi.
Mēs aizgājām uz kopmītnēm to čali satikt,
bet istabiņas durvis atvēra garmatains metālists
ādas cimdos ar rāvējslēdžiem, kas mums uzdzina šermuļus.
Tas nekādi nevarēja būt viņš.
Viņš atver durvis uz to mazītiņo kopmītņu istabiņu,
un tā ir pilna ar skaļruņiem
un atskaņotājiem, un bungu mašīnām.
Un jā, dāmas un kungi, ir arī burbuļu mašīna.
Ko mēs darījām?
Mēs viņu nolīgām uz līdzenas vietas.
Un tas ir Riks Rūbins.
Sākumā tā likās dīvaina kombinācija - mēs un Riks Rūbins.
Viņš taču ir no Longailendas, un mēs - no Ņujorkas.
Turklāt Rikam patika daudzas citas lietas, kas mūs neaizrāva.
Piemēram, reslings un smagais metāls.
Mums tas likās pastulbi.
Riks šķita daudz vecāks par mums un...
Nu...
Mums jāpārdomā, kad tai bildei jāparādās.
-Nu... -Ar...
Vai komentēsim par kabeļtelevīzijas uztvērēju?
-Visi par to domā, ja? -Jā.
Tās tolaik bija augstās tehnoloģijas.
Tur ir kabeļtelevīzijas uztvērējs, biroja telefons...
Kāpēc nevar būt kā vecos laikos ar Salems paciņu
un pilnu pelnutrauku pie gultas?
Vai ne?
Riks šķita daudz vecāks un nobriedušāks par mums.
Un viņam bija nauda, ar ko samaksāt.
Bet galvenais bija viņa pārliecība.
Lai vai kas viņam patika, tas bija tā vērts.
Un tas var būt lipīgi.
Nevarēja būt kopā ar Riku
un nesajūsmināties par to, par ko sajūsminājās viņš.
Tā mēs it kā aizrāvāmies ar reslingu.
It kā.
-Un pilnīgi noteikti ar smago metālu. -Pilnīgi noteikti.
-Pilnīgi noteikti.
Pagāja tikai nedēļa no brīža, kad domājām:
"Tas čalis ar cimdiem ir pastulbs," -
līdz: "Viņš ir superīgs džeks."
Viņš pilnā mērā kļuva par mūsējo.
Viņš kļuva par tādu kā savādo, foršo vecāko brāli,
un viņa istaba - par mūsu jauno pulcēšanās vietu.
Par mūsu jauno Rat Cage.
Un katru dienu mēs gājām nevis uz skolu, bet uz kopmītnēm tusēt pie Rika.
Mēs klausījāmies mūziku. Tad aizgājām uz klubu.
Tad uz hamburgeru ēstuvi.
Un mēs runājām par vakaru un mūziku,
un visu to mūziku, kuru kādudien kopīgi sacerēsim.
Pēc koncerta Studio 54 mums bija dīdžejs.
Mēs nospriedām: "Pie velna! Pamēģināsim repot un iekļaut to savos koncertos!"
THE KITCHEN, ŅUJORKA
Tā Riks pievienojās mūsu grupai un kļuva par DJ Double R.
Sākumā koncertos kopā ar Riku pirmajā daļā mēs uzstājāmies kā hārdkora grupa,
tad nogājām no skatuves un otrajā daļā uzstājāmies kā repa grupa.
-B-E-A -S-T-I-E
Mēs bīstiji četri Rokšokējam visus
-Es meistars Ādams Jauks -Un Slop the Rock
-Ar Maiku Dī -Un Šelenbahu
Nu hiphops skan Tam nebūs gala
Tu kraties ritmā Līdz novelies malā
Nu, labi. Domāju...
Jūs...
Jūs apmēram sapratāt.
Vairums reperu taču lasa savus tekstus no lapiņas, vai ne?
Vai tad tā parasti nedara?
Viena lieta ir tusēt ar draugiem
un visu dienu repot "Sucker MC's",
bet būt uz skatuves publikas priekšā un repot savus tekstus -
tas bija kas cits.
Mēs to neapzinājāmies, bet, laikam ejot,
jo vairāk mēs bijām kopā ar Riku un sākām izturēties kā Riks,
jo mazāk mēs bijām kopā ar Keitu.
Un varbūt pat drīzāk Keita bija mazāk kopā ar mums.
Man šķiet, mūsu draugi galīgi nesaprata,
kāpēc mēs visu laiku esam kopā ar Riku.
Nu, grupai taču ir jāēd.
Tajā laikā Riks producēja savu pirmo īsto repa dziesmu "It's Yours"
reperim T La Rock.
Līdz tam laikam mūziku repa ierakstiem parasti spēlēja grupa.
Tā bija tāda moderna un nogludināta,
lai to varētu laist pa radio.
Bet "It's Yours" bija tikai reperis un bungu mašīna.
Skanējums bija svaigs un pancīgs.
Tā vienu vakaru
Riks teica, ka viņam ir tikšanās ar Raselu Simonsu klubā Danceteria.
Mēs nezinājām, kādēļ viņi tiekas,
bet izdomājām izspiegot, kad viņi sarunājās pie bāra.
Jo Rasels ir ne tikai Run-DMC menedžeris,
bet arī DJ Run brālis.
Viņš nebija puisis,
kurš pazīst puisi, kurš pazīst kādu, kas ir saistīts ar repu.
Rasels pats bija reps.
Viņš bija repa biznesa centrā.
Kad Rasels aizgāja, mēs bijām tā uzvilkušies.
Mēs pieskrējām pie Rika un:
"Jo, jo, jo, jo, Rik! Tev viss mums jāizstāsta.
Ko tas Rasels tev teica?
Izstāsti visu, ko jūs runājāt!"
Nu, tā... Mēs bijām satraukti.
Tev labi sanāca.
Nu tā mēs izklausījāmies, kad mums bija 16.
Riks teica, ka Rasels nespējot noticēt:
ne vien tas, ka dziesmu "It's Yours" ir uzrakstījis kāds, ko viņš nepazīst,
bet arī tas, ka viņš ir baltais.
Riks teica, ka viņiem ir saskanējis
un ka viņi ir izdomājuši uztaisīt ierakstu kompāniju Def Jam.
Vienu mirkli!
Ieklausies, noliec telefonu un skaties šurp!
Jam nozīmē "ieraksts".
Def ir saīsinājums no definitive - "neapšaubāms".
Neapšaubāmi labākie tagad nopērkamie ieraksti.
Tik def, tik def, tik def - Tas ir def jam
Pa vidu starp šiem plāniem Riks Raselam izstāstīja par mums.
"Ei, zini, man ir trīs baltie reperi.
Viņi vēl iet skolā.
Vispār viņi spēlē pankroku, bet hiphops viņiem patīk vēl vairāk.
Visu laiku klausās tikai repu."
Rasels Simonss uzreiz bija ar mieru kļūt par balto repa grupas menedžeri.
Pēc pāris dienām mēs devāmies uz tikšanos viņa birojā.
Mums likās, ka viņam būs milzīgs, smalks birojs,
bet patiesībā tās bija tikai divas mazas istabiņas.
Bet kas forši -
vienā no šīm istabām ir Kērtiss Blovs, repa karalis.
Viņš Rasela birojā cenšas iemācīties breikot.
Mēģina griezties uz galvas nez kāda iemesla dēļ.
Un ne tikai tas. Nezinu, vai...
Vai kāds no jums zina grupu Full Force?
Nu, viņam apkārt... Viņam apkārt stāv džeki no Full Force,
kuri skatās, kā viņš mācās breikot.
Tas bija viens traks skats - to mēs cenšamies jums pateikt.
Un, ja runa ir par pārliecību,
tad Rasels bija vēl augstākā līmenī nekā Riks.
Ja biji viņa orbītā,
tad nevarēji nenoticēt, ka visi brīnumi, ko viņš stāstīja, tiešām piepildīsies.
1984. gadā reps nevienu neinteresēja.
Labi, ja reizēm tas skanēja pa radio.
Bet Rasels to popularizēja visur, kur vien gāja.
"Run-DMC būs lielākais mūsu paaudzes mākslinieks.
Riks Rūbins. Viņš būs repa Fils Spektors.
Beastie Boys?
Tie baltie puikas būs dižākā grupa pasaulē."
Labi.
Tagad mazliet piebremzēsim.
Mēs nupat bijām sākuši repot.
Labākajā gadījumā mēs bijām viduvēji.
Bet Riks un Rasels mums ticēja, un tas deva mums pārliecību.
Viņi nokārtoja, ka varam ierakstīt savu pirmo repa dziesmu.
To sauca "Rock Hard".
Nezinu. Tas nebija mūsu labākais brīdis pie mikrofona.
Bet saprotiet: mums patīk reps un mēs ļoti gribējām būt reperi.
Mēs ļoti gribējām būt Run-DMC.
"Pirmie baltie reperi - cik neparasti.
Nav nekas slikts noticis ar tavu TV kasti."
To uzrakstīja Rasels Simonss.
Viņš teica, ka mums tā jāskaita, jo tas ir vareni -
repošana un pankmūzika, un viss pārējais.
Viņš arī ļoti gribēja, lai mēs sakām:
"Varam spēlēt bungas un varam ģitāru.
Esam rokzvaigznes īstas, ne pāris reperu."
Un tā arī mēs darījām.
Galu galā, tu esi īstais repa vecis.
Tavā birojā dejot mācās Kērtiss Blovs.
Ja tev liekas, ka tāds teksts būs kas jauns un svaigs, nu labi.
Pagriez skaļāk!
Maiks Dī, Ad-Rock un MCA
Ko tur vēl vairāk varam teikt
Savā ziņā šiem čaļiem ir iekšā
Kad tie iet pa gaisu Nav citiem, ko iesākt
Pa gaisu, gaisu
Ar maisu
Atbildību par dziesmas kvalitāti es labprāt noveltu uz Riku un Raselu,
bet tie bijām tikai mēs paši.
Visus pārējos dziesmas vārdus mēs uzrakstījām un norunājām paši.
Viņi gribēja, lai esam '80. gadu metāla grupas multeņu repa versija,
tikai Adidas kurpēs un treniņtērpos.
Un mēs pavilkāmies.
-Velns, protams! -Vai ne?
Un kā vēl.
Vienā brīdī tika nolemts, ka mums no grupas jāizmet Keita,
jo viņa nesaderējās ar mūsu jauno skarbo reperu identitāti.
Vai nav stulbi?
Beastie Boys pirmsākumos vairums mūsu draugu bija meitenes.
Pašas foršākās meitenes.
Un ir tiešām kauns, ka mēs viņas pievīlām.
Varbūt Keita pati galu galā būtu aizgājusi no grupas,
bet bija baigi, kā tas viss notika.
Līdz šim brīdim mūsu grupa nebija nekas nopietns.
Mēs to darījām, jo bija jautri.
Mūsu mērķis bija citus sasmīdināt.
Bet nu Riks un Rasels saistīja ar mums lielus plānus.
Riks bija kā foršais vecākais brālis,
bet Rasels bija kā trakais tēvocis.
Un mēs sākām pavadīt kopā visu laiku - katru vakaru.
Gājām uz klubiem. Dzērām skrūves un Brass Monkey.
Tā bija kā viena traka ģimene.
Kad esi jauns un piedzēries un Rasels Simonss tev stāsta,
ka būsiet visu laiku dižākā repa grupa,
tu dzirdi pietiekami, lai sāktu tam sviestam ticēt.
Un tad notika kaut kāds ārprāts.
Spaik!
Atvainojos. Piedodiet! Te vajadzēja būt replikai par...
Tas vienalga bija slikts joks. Turpiniet!
Tad būs vai nebūs?
Ne šovakar.
Šis ir pēdējais vakars. Kad tad tas būs?
Mēs to neielādējām aparātā.
Varbūt līdz vakara beigām būs.
Es dabūšu. Es dabūšu.
Tur ir balss: "Kaut kāds ārprāts!"
Un tad aiziet animācija. Mans draugs Makss Tanons uztaisīja... Lai nu kā...
Hei, vai zināt, ka bijām iesildītāji Madonnas pirmajā turnejā?
Tā bija. Un stāsts par to, kā iesildījām Madonnu...
Kaut kāds ārprāts!
Es dabūju.
Jebkurā gadījumā...
Reiz Raselam Simonsam piezvana Madonnas menedžeris Fredijs Demanns.
Piezvana un prasa, vai Run-DMC negribētu būt Madonnas iesildītāji
viņas pirmajā turnejā.
Rasels saka: "Labi. Viņi prasa 20 taukšķus par koncertu."
Madonnas menedžeris saka: "Nē, paldies."
Pēc pāris stundām Madonnas menedžeris atkal zvana Raselam Simonsam un saka:
"Klau, Rasel! Vai The Fat Boys negribētu būt iesildītāji Madonnas turnejā?"
Un viņš saka: "Ai, nē! The Fat Boys ir aizņemti. Viņi nevar."
Rasels nekad nav bijis The Fat Boys menedžeris.
"Bet," viņš saka,
"man ir Beastie Boys. Viņi to izdarītu par 500 zaļajiem."
Un, pirms vēl spējam attapties,
mēs esam Sietlā, Vašingtonas štatā, viesnīcā Four Seasons
un gatavojamies iesildīt Madonnas turneju.
To atceries?
Pirms turnejas mums radās spīdošs plāns.
Ko mēs varētu izdarīt, lai cilvēki mūs atcerētos?
Tolaik tā, protams, nevarēja būt mūsu repošanas prasme.
Mūsu dižā doma bija, ka mums uz skatuves jāuzvedas maksimāli rupji un briesmīgi.
Jo! Piesargieties, Detroita, Filadelfija, Sinsinati un Losandželosa!
Mēs braucam pie jums!
Ja mēs tur vienkārši aizietu
un nospēlētu abas dziesmas, ko pratām,
un vairāk dziesmu tolaik nebija,
un teiktu: "Paldies. Uz redzēšanos!" -
kuru tas interesētu?
Darīsim tā, lai mūs atceras!
Lai atceras kā pilnīgus kretīnus!
Mēs esam īstas rokzvaigznes.
Visi bija atnākuši skatīties Madonnu,
un mēs viņiem bijām pie kājas.
Bet te uzpeldēja Rika apsēstība ar reslingu.
Viņš gribēja, lai esam kā tie reslinga briesmoņi,
kas, stāvot ringa malā, kliedz kamerā. Piemēram, šādi.
Vienīgais iemesls, kāpēc mums vēl nav klipa: tiklīdz mums tas būs,
viņiem no MTV būs jākļūst par Beastie TV,
jo tas būs vienīgais, ko viņi rādīs caurām dienām un naktīm.
"Beastie Boys. Viena no labākajām mūsdienu grupām." Melns uz balta.
Laikam es runāju mazliet par daudz.
Iespējams, jūs to nespējat uztvert.
Domāju, ka intervija ir galā.
-Liels paldies. -Jā, paldies.
Un tā...
Un tā katru vakaru Madonnas turnejas laikā
es izgāju priekšā un teicu šādu runu.
Esmu karalis Ad-Rock.
Esmu sasodīts teātra Kings karalis.
Mēs esam Beastie Boys,
un šovakar esam te, lai satriektu visus lupatās.
Kad mēs no šejienes aizbrauksim, varat šo vietu nodedzināt līdz ar zemi,
jo no jums, maitām, nav nekādas jēgas.
Tikai paturiet prātā, ka Ādams nolamāja viņas.
Tās bija tādas mīlas un naida attiecības.
Mēs necietām viņas, viņas necieta mūs. Tā ir kā mīlestība.
Mēs atgriezāmies no turnejas un pirmais, ko darījām, -
gājām pie visiem, kas vien bija gatavi klausīties, un teicām:
"Jo, jo, jo! Mēs bijām turnejā ar Madonnu."
Nekā superīgāka vispār nevar būt.
Un nu mēs esam mājās un tas ir oficiāli -
mēs esam repa grupa.
Tiešām?
-Dod pieci? -Jā.
Jā, sāku atcerēties, Ādam. Sāku atcerēties.
Vienu vakaru Rasels sarunāja, ka varam spēlēt klubā Encore,
iesildot Kērtisu Blovu, repa karali.
Mēs abi... Mēs saskatījāmies un nodomājām:
"Jo! Mēs iesildīsim Kērtisu Blovu? Super!"
-Un... -Tas, starp citu, ir precīzs citāts.
-Lai jūs zinātu. -Jā, tā ir.
Encore ir melno repa vieta.
Mēs tur bijām vienīgie baltie.
Un kaut kā mums ienāca prātā, ka būtu labi
aizbraukt tur ar limuzīnu šādās drēbēs.
Kas tur tik smieklīgs?
Jā, mums uz galvas ir sviedru lakati.
Tātad...
Tātad, kad nokļuvām uz Encore skatuves, lai nospēlētu dziesmu "Rock Hard",
viņi ieslēdza visas gaismas, kas vien tur bija.
Fluorescējošās gaismas kā tādā lielveikalā.
Un visa publika sāka uz mums kliegt.
"Jo, jo! Menudos! Kā sviežas?"
"Menudo, es jūs mīlu."
Jā, viņi mūs sauca par Menudo.
Patiesībā par Menudos - daudzskaitlī.
Jā.
Tāpēc, jā, mēs ātri atteicāmies no šāda izskata.
3. nodaļa:
"Dziesma, kas mainīja visu."
3. NODAĻA DZIESMA, KAS MAINĪJA VISU
Mēs sākām rakstīt dziesmas citādi.
Ne vairs ar ģitāru - pants, piedziedājums, pants, piedziedājums.
Par mūsu radošo procesu kļuva muļķošanās.
Tas notika apmēram tā.
Maikij!
Mēs gājām pa ielu.
Tā mēs...
Ei!
Tā mēs gājām pa ielu.
-Kā iet? -Kā sviežas, vecīt?
Mēs izmēģinājām.
Tātad mēs gājām pa ielu
un sākām mētāties ar rindiņām no dažādiem albumiem
un muļķīgiem tekstiem, kuri likās smieklīgi.
Kāds no mums, piemēram, pateica pāris vārdus no foršas dziesmas...
Pagaidi!
Un tad cits teica: "Jo! Uztaisām tādu dziesmu!
Viņš teiks: "Pagaidi!" - un mēs: "Slick Rick, aiziet!""
Trāpīts!
Un tad cits teiks: "Tam būtu jāder."
Ei, Līroj!
Un dziesma gatava.
Un...
Un tad ar šo vienkāršo un muļķīgo ideju mēs aizgājām uz studiju
un uztaisījām dziesmu.
Jo, Līroj!
Pagaidi, pagaidi, pagaidi!
Trāpīts!
Ādams tur kā apsēsts ņēmās
ar savu DX bungu mašīnu.
Kad bija kārtīgi uzvilcies, viņš noņēma austiņas,
norāva no galvas, nometa malā un teica:
"Jo, jo, jo, čaļi, paklausieties šito!"
Nē, tā izklausījies tu, Maik.
Es izklausījos šādi.
Nu, vienalga. Viņš uztaisīja...
Es taču tevi slavēju, Ādam.
Viņš bija uztaisījis tādu go-go svinga tipa bītu,
un, kad mēs ar Jauku to dzirdējām, mums likās: "Nu velns!"
Bet, kad to salika kopā ar 808. bītu,
tas izmainīja visu.
Pagaidi, pagaidi, pagaidi!
Trāpīts!
Tā mēs trīs bijām paši sev noteicēji.
Mēs taisījām mūziku, un mums tas patika.
Tā vietā, lai atdarinātu kāda cita kustības un skaņu,
kā darījām dziesmā "Rock Hard",
mēs bijām mēs paši
vai vismaz fantāzija par mums pašiem.
Kad uz studiju atnāca Riks, mēs viņam to nospēlējām.
Viņš bija pilnīgā autā. Viņš teica:
"Ei, džeki, nemainiet neko!
Tas ir super! Es gribu to nospēlēt Raselam.
Mums tas jāizdod."
Mēs bijām pārsteigti, bet pilnīgā starā.
Riks to samiksēja, lai tas skanētu vērienīgāk un profesionālāk.
Viņš ar to 808. uztaisīja varenu skaņu.
-Šādu. -Šādu.
Pa visu Austrumkrastu varēja dzirdēt, kā tā tricina mašīnu aizmugurējo stiklu.
Tā arī uzspridzināja daudzus skaļruņus.
Mēs izdomājām, kā salikt kopā dažādus elementus, kuri mums patika, -
bītus, samplus, skrečus - un uztaisīt no tiem dziesmu.
Jaunā stilā.
Bet pats galvenais - mēs atradām savu balsi.
Nu čiloju reāli Kad sāku es čilot
Kad dabūju piķi Un beidzu es stresot
Dzeru es alu Uz palodzes sēžot
Starā esmu Kad varu tā čilot
Nu mājās esmu Jo izlaists pret naudu
Ko nu es daru? Aliņu baudu
Rasela un Rika kompānija Def Jam izdeva "Hold It Now, Hit It".
Tad to sāka spēlēt dažādos miksēšanas šovos un klubos,
kas mums nozīmēja daudz.
Mūsu dziesmu spēlēja līdzās LL Cool J dziesmai "Rock the Bells",
Run-DMC dziesmai "Peter Piper" - līdzās dziesmām, kuras mums patika.
Mēs uzstājāmies Filadelfijā.
Un mēs tur vienkārši uzlikām to ierakstu.
Atceros: uzlikām "Hold It Now" un visi gandrīz sajuka prātā -
viss klubs.
Tā bija baigi labā sajūta: "Velns parāvis!"
Tātad man ir 19 gadi.
Kabatā ir mazliet naudas.
Reperi mani pazīst.
Mēs tiekam klubos par brīvu.
Mēs dabūjam dzērienu kuponus. Mēs runājam ar meitenēm.
-Piedzeramies. -"Ad-Rock!"
Mēs muļķojamies. Rakstām uz salvetēm tekstus.
Zviedzam cits par citu.
Tad aizejam uz studiju un no tā visa uztaisām dziesmu.
Nākamais vakars - nākamā dziesma.
Četri, trīs, divi, viens, starts Kas ir?
Kad runāju es, mīkstie notinas Tā ir!
Kopā ar Ad-Rock un Maiku Dī Tevi ne
Man vairāk ir vārdu Nekā Pikaso krāsu
Ir rīmes, kas sliktas Un rīmes, kas labas
Nav nekāds brīnums Ka esi man kabatā
B-E-A-S-T-I-E...
Mēs visu laiku taisījām ierakstus, sacerējām dziesmas.
Rasels tās izlaida kā singlus.
-Mēs izlaidām "Paul Revere". -Hits.
Izlaidām dziesmu "The New Style", šo dziesmu.
Hits!
Un vienā brīdī Rasels ienāca studijā un teica:
"Jūs esat visu laiku dižākā repa grupa.
Jums būs kārtīgs albums."
Kamēr to visu darījām, mēs ar Ādamu
joprojām dzīvojām noplukušos dzīvokļos.
Kā jau parasti 19 gadu vecumā.
Bet Jauks pārcēlās uz skaistiem apartamentiem Bruklinhaitsā.
Un viņš tur dzīvoja par brīvu,
jo bija šīs mājas pārvaldnieks.
-Taisnība. -Jā.
Ja saplīsa radiators, Jauks gāja to labot.
Viņš neko nebija mācījies tajā jomā,
bet varēja visu izdarīt pēc sajūtas.
Vienu vakaru mēs ar Maiku aizbraucām uz Jauka dzīvokli,
un tur uz virtuves galda stāv magnetofons.
Tas nebija kasešu magnetofons.
Tas bija kārtīgs lentinieks.
Es nezināju, ka viņam tāds ir.
Un es tur stāvu un pētu,
mēģinot saprast, kas tas vispār ir.
Lente no vienas spoles
nevis gāja uz otru, kā parasti,
bet no vienas spoles tā gāja ap mikrofona statīvu
un tad atpakaļ ap otru mikrofona statīvu.
Tad tā gāja ap krēslu.
Un tad atpakaļ uz otru spoli.
Mēs ar Ādamu uz to skatījāmies, un likās,
ka tas ir paredzēts kādam burvju trikam.
Tad pieceļas Jauks un to palaiž.
Sāk skanēt
Led Zeppelin dziesmas "When the Levee Breaks" bungu ievads.
Bet neskan visa dziesma - tikai uz riņķi šis ievads.
Biju redzējis, ka dīdžeji to dara ar divām platēm un atskaņotājiem,
bet nekad nebiju redzējis, ka to dara ar lenšu magnetofonu.
Gan skaņa, gan paskats mums likās kā brīnums.
Jauks teica: esot dzirdējis,
ka Hendrikss un Sly Stone esot taisījuši lenšu cilpas, un gribējis pamēģināt.
Kur viņš par to bija dzirdējis?
Tolaik taču nebija ne YouTube, ne Google.
Mēs aizvedām Jauka darinājumu uz studiju
un ierakstījām dziesmu "Rhymin' & Stealin'".
Ali Baba un 40 laupītāju
Pīpē un iedzer Un rīmē un zog...
Kamēr mēs rakstījām un ierakstījām to, kas vēlāk kļuva par Licensed to Ill,
Riks Rūbins producēja arī Run-DMC jauno albumu Raising Hell.
Viņu versija par Aerosmith dziesmu "Walk This Way"
bija milzīgs radio un MTV hits, vai ne?
Un Run-DMC spridzināja pa visu pasauli.
Tajā '86. gada vasarā viņi devās turnejā
un Rasels mūs paņēma par iesildītājiem.
Beastie Boys uzdevums Raising Hell turnejā
ir visus uzkurbulēt, lai viņiem patiktu koncerts.
Tāpēc mēs taisīsim kārtīgu traci uz skatuves,
lai publiku atraisītu.
Kad turneja bija tikusi līdz Maiami, klausītāju bija tik daudz,
ka koncertu jau rīkoja nevis basketbola, bet beisbola laukumā.
Džo Perijs un Stīvens Tailers no Aerosmith aizlidoja uz Maiami,
lai nodziedātu ar viņiem vienu dziesmu.
Tam bija jābūt satriecoši.
Viņa sāk dejot Kopā ar puišiem
Un kājas aiziet pa gaisu...
Pienāk lielais brīdis, kad Aerosmith tūlīt izies uz skatuves pie Run-DMC,
lai nospēlētu dziesmu numur viens visā pasaulē.
Viņi iziet, un pūlis sāk trakot.
Bet uz skatuves ir vēl kāds.
Jauks.
Jauks bija paķēris līdzi basģitāru.
Un Jam Master Jay no Run-DMC teica, ka būtu forši,
ja viņš lielajā dziesmā spēlētu baseni kopā ar viņiem un Aerosmith
uz skatuves Maiami beisbola stadionā.
Un Jauks to izdarīja majestātiski.
Aerosmith čaļi izskatījās stipri apjukuši.
"Kas tas par netīru dzērāju uz skatuves?
Un kāpēc viņš spēlē basģitāru kopā ar mums?"
Visu dziesmas laiku
Jauks centās nostāties muguru pret muguru ģitāristu stilā
ar Džo Periju, kurš to netaisījās darīt.
Un tas...
Jauks viņam dzinās pakaļ pa skatuvi, skriedams atmuguriski.
Un mēs visi stāvējām skatuves malā.
Skatījāmies, kliedzām, smējāmies, un mums tas patika.
Tas bija ne tikai jautri - braukt turnejā
un tusēt kopā ar Run-DMC -,
bet mēs arī daudz ko iemācījāmies, katru vakaru viņus vērojot.
Tā mums bija kā repa augstskola.
Jā, mēs nekad neapstājam Nebeidzam šo vietu šokēt
Nu...
Netaisos neko pierādīt
Dzirdiet! Gribu dejot, sajūtas dzīts
Tukšojot Glāzes un bundžas, un pudeles
Starp magnetofoniem Un...
Mani sauc Rans Esmu īsts trans
Es dzejoju rīmes Tajās - visa dzīve
DMC man blakus stāv
Ņem, tu arī parunā!
Kad atgriezāmies mājās,
atklājām, ka Riks ir samiksējis un pabeidzis visu mūsu ierakstu.
Tas bija savādi, ka viņš to bija izdarījis, mums nezinot.
Jauku vienmēr interesēja ierakstīšanas tehniskie aspekti,
tāpēc tas viņu droši vien kaitināja un tracināja.
Bet Riks bija izdarījis ko gandrīz neticamu -
panācis, ka mūsu dīvainajām repa dziesmām
ir tīra, plaša skaņa. Tās bija noslīpētas un gatavas skanēt pa radio.
Nu tās bija kā īstas himnas, nevis kā joks.
Brass Monkey, stilīgais Monkey
Brass Monkey Reibinošais Monkey
Brass Monkey
4. nodaļa:
"Iepriekš mēs pieminējām dziesmu, kas, mūsuprāt, visu mainīja.
Un savā ziņā tā bija.
Bet tagad par dziesmu, kas tiešām mainīja visu."
Interesants fakts. Mēs jau gandrīz bijām pabeiguši darbu pie Licensed to Ill,
bet Rasels teica, ka ir par maz
un vajag vēl vienu dziesmu.
Jaukam kopā ar draugu Tomu Kušmenu bija vēl viena grupa Brooklyn.
Un viņiem bija dziesma "Fight for Your Right (To Party)".
Un Jauks teica:
"Varbūt mēs varētu izmantot to Brooklyn dziesmu."
Viņi to uztaisīja kā joku,
kā neīstu himnu, izsmejot mūžīgos tusētājus.
Mēs tādus mūžīgos tusētājus nekad nebijām satikuši,
bet likās, ka par to varētu ierēkt.
Mūsu dižā doma bija paņemt drusciņ no šī.
Drusciņ no tā.
Mazliet no šī.
Un pustasi no tā.
Tad to visu samaisa kopā
un dabū...
Ir jācīnās par tiesībām
Ballēt
Viss notika milzu ātrumā.
Teju vai nākamajā dienā iznāk albums.
Tad parādās videoklips.
To rāda visur.
Es sēžu mājās, ēdu savas Fruity Pebbles pārslas
un skatos, kā MTV to rāda kādas piecas reizes stundā.
Tolaik visi skatījās MTV,
un mūs tur rādīja bez apstājas.
Mūsu paštaisīto video, ko nofilmējām drauga dzīvoklī, tagad rādīja
starp Maikla Džeksona, Prinsa un Tīnas Tērneres klipiem.
Tas bija kaut kāds ārprāts!
Sākumā mēs bijām slaveni...
-Kaut kāds ārprāts! -Nu beidz!
Sākumā mēs bijām slaveni 14 kvartālu rādiusā,
tad mūs iepazina pagrīdes hiphopa vide,
un pēc Licensed to Ill iznākšanas mūs jau atpazina uz ielas.
Kur vien es gāju, cilvēki kliedza:
"Jo, Maik Dī!"
"Kā sviežas, draugs?"
Mums ar Jauku bija tāpat. Mēs gājām pa ielu,
kāds mūs atpazina un sauca...
"Jo, Maik Dī!"
Patiess stāsts.
Mēs bijām zirgā,
un pēc pāris mēnešiem
Rasels mūs aizsūtīja pirmajā lielajā turnejā pa Ameriku.
Ko mēs darījām?
Paņēmām līdzi Deivu Skilkenu un Seiju, un DJ Hurricane,
un visus pārējos draugus.
Mūsu albumu pirka kā traki.
Un tad viss tiešām sāka mainīties.
Būt slaveniem savā pilsētā bija viena lieta,
bet būt slaveniem Mizūlas lielveikalā Montānā
jau bija pavisam kas cits.
Pirms turnejas sākuma
Rasels mūs pasauca uz tikšanos ar vienu tipu,
lai noskaidrotu, ko mēs uz skatuves gribam.
Lai pamuļķotos ar to čali, mēs teicām: "Jā, draugs, zini,
mēs gribam kasti ar Budweiser sešpakām pie dīdžeja galda."
-"Labi." -"Gribam striptīza dejotājas būri."
-"Labi." -"Gribam lielu kasti,
no kuras koncerta beigās parādās astoņus metrus garš daikts."
-"Tas ir viegli. Nekādu problēmu." -Ja?
Un ko jūs domājat?
Mēs aizbraucam uz pirmo koncertu Mizūlā, Montānā, un tur tas ir.
Maik Dī, uzvopo, uzvopo!
Mēs uzvopojām. Bijām diezgan satraukti.
Mums nebija ne jausmas, kas nāks mūs skatīties.
Mēs, protams, nedomājām, ka atnāks mūžīgie tusētāji,
kurus mēs izsmējām.
Bet izrādījās, ka viņiem patīk "Fight for Your Right (To Party)".
Un zināt ko? Mums patika, ka mēs patīkam.
Tāpēc piedrāzt! Iedod man 40, un uz priekšu!
Viss, ko Rasels bija teicis, tiešām piepildījās.
Viņš turnejas laikā ik pa brīdim parādījās un mums to atgādināja.
"Redzat? Es taču jums teicu -
jūs būsiet slavenāki par Cap'n Crunch."
Koncerti kļuva arvien lielāki.
Vienā vakarā 1000 cilvēku, nākamajā 2000.
-Čikāga, Atlanta... -Maiami.
Maiami.
-Minhene. -Minhene.
Hjūstona.
Koncerti, viesnīcas, ballītes pēc koncertiem, ballītes pēc ballītēm.
Mēs dzīvojām pilnās burās, un drīz vadzis lūza.
Licensed to Ill ir atzīts
par visātrāk pārdoto debijas albumu šīs ierakstu kompānijas vēsturē.
-Tie ir... -Beastie Boys.
Tev taisnība.
Gāzi spied grīdā Nekad nav par traku
Motors ir karstāks Par verdošu katlu...
1987. gadā Beastie Boys iekaros Ameriku!
Visās vietās Lai kur ar' mēs nebrauktu
Beastie zēniem Vienmēr ir brīvdienas...
Kur jūs visi satikāties? Konservatorijā?
Es tev saku Tukšoju tev maku
Braukāju es apkārt Daru meičas trakas
Kamēr tu darbā No deviņiem līdz pieciem
Beastie Boys uzstājas Klausīties tieciet
Bet šajā laikā notika kas dīvains.
No mūžīgo tusētāju izsmējējiem mēs paši kļuvām par tādiem.
Sasitam galvas kopā!
Jo! Kā sviežas, MTV?
-Mēs esam Beastie Boys! -Jē!
Dziesmas, kuras bijām rakstījuši kā joku, atklājās jaunā gaismā.
Piemēram, pirmajā albumā mums bija dziesma,
kas bija domāta kā muļķīgs un ironisks joks,
bet skaidrs, ka pārāk smieklīgs tas nebija.
Es jums noskaitīšu tās dziesmas vārdus.
"Meitenes, lai mazgātu traukus.
Meitenes, lai iztīrītu man istabu.
Meitenes, lai izmazgātu man drēbes.
Meitenes arī tualetē. Meitenes."
Mēs tolaik īsti nesapratām, kas ir joks un kas nav.
Viss kļuva ļoti izplūdis.
Mums kaut kā izplūda robežas.
Man bija pārtraukums starp turnejām, bet es pat nepiezvanīju draugiem,
jo es vairs nezināju, par ko ar viņiem runāt.
Es nepazinu to cilvēku, par kādu tobrīd biju kļuvis.
Atceros reizi, kad veikalā redzēju Keitu Šelenbahu
un nepateicu "čau".
Varbūt viņa mani neredzēja. Nezinu.
Bet, ja redzēja,
tad tā bija pavisam citāda manis versija.
Atceros: es biju veikala aizmugurē pie saldētavām
un viņa priekšpusē maksāja.
Viņa smējās un sarunājās ar draugu.
Laikam es nesasveicinājos tāpēc, ka man bija kauns
par to, kā esmu izmainījies.
Runājot par izmaiņām,
es gribētu mazliet atkāpties no tēmas un atvainoties savam brālim Metjū
par to reizi, kad saucu viņu par "naudu",
kad viņš gribēja nopietni aprunāties.
Es teicu: "Jo, nauda! Es nezinu, nauda."
Un viņš teica: "Jo! Ko, ellē, tu dari? Mēs vienkārši runājamies."
Lai nu kā...
Metjū, piedod! Es uzvedos kā īsts daikts.
Kas aizved mūs pie 5. nodaļas: "Daikti kastē."
5. NODAĻA DAIKTI KASTĒ
Mūsu albumu pirka kā traki, un koncerti kļuva arvien trakāki.
Daudz šmigas un daudz lamuvārdu.
Dienvidos mūs mēģināja aizliegt par nepiedienīgu uzvedību.
Mums burtiski vajadzēja aizšmaukt no skatuves uz mašīnu
un pāri štata robežai, lai mēs netiktu arestēti.
Tolaik tur bija arī britu preses pārstāvji,
kas par mums rakstīja visādus rakstus.
Un, kad mēs gatavojāmies braukt uz Angliju turnejā,
viņi sacerēja par mums dažādus stāstiņus
un nodrukāja īstu avīžu pirmajās lapās.
POPA ELKI ŅIRGĀJAS PAR MIRSTOŠIEM BĒRNIEM
Bija tādas savādas gaidas, ka mēs esam kaut kādi maniaki.
Mēs tiešām to nedarījām. Tā - starp citu. Nekas tāds nav noticis.
MUMS RIEBJAS ANGLIJA JĀ, TIE IR TIE BEASTIE BOYS
Nopietni. Bet man tomēr patīk. Viņi raksta: ""Huligāns" Horovics."
-Tas man tiešām patīk. Bet... -Jā.
Zini, žēl, ka tas nepielipa.
-"Huligāns" Horovics? -Jā. Labs vārds.
Notika pat parlamenta sēde,
lai lemtu: ielaist mūs Apvienotajā Karalistē vai ne.
PAZŪDIET, BĪSTIJI!
Nopietni.
Ar katru nākamo pilsētu, uz kuru mēs braucām, pūlis arvien vairāk pauda:
"Jūs, sūdabrāļi,
neesat nekas, salīdzinot ar mums."
Kad bijām tikuši līdz pēdējam koncertam Liverpūlē,
visi jau dusmās vārījās.
BĪSTIJI CIEŠ NO TRAKOTĀJU DUSMĀM
Liverpūlē jau pirmās koncerta dziesmas laikā
pūlis sāka skandēt kā futbolā un mūs apmētāt.
Un tad tas pārvērtās par kārtīgu alusbundžu krusu...
Apžēliņ, Maik! Izbeidz!
Par kārtīgu alusbundžu un pudeļu krusu.
Koncerta vidū mēs no turienes izlauzāmies un braucām atpakaļ uz Londonu.
KRĪT PUDELES - BEASTIE BOYS LAIŽAS
Varētu domāt, ka mēs pēc tā mazliet iepauzējām, vai ne?
Nu, lai viss mazliet norimtu.
Bet mēs tā nedarījām.
Pēc tā visa mēs pa taisno devāmies turnejā uz Japānu.
Pēc Japānas turnejas
mēs atgriezāmies Amerikā un uztaisījām vēl vienu turneju.
Nekādu pārtraukumu.
Mēs neapstājāmies.
Rasels teica: "Jums jātaisa nākamā turneja.
Jūs sapelnīsiet kaudzi naudas un būsiet laimīgas rokzvaigznes."
"Labi, Rasel. Kā teiksi."
Viņš taču bija menedžeris.
Ja viņš saka: "Jātaisa turneja," - tad tā arī tu dari.
Mēs par to daudz nedomājām.
Mums bija sajūta, ka mums tas ir jādara.
Bet mēs nebijām pietiekami nobrieduši, lai varētu pateikt,
ka mums sāk nepatikt pašiem savas dziesmas.
Tā ir baigi sūdīga sajūta.
Jauks pirmais sāka izrādīt, ka negrib tajā vairs piedalīties.
Nebija tā, ka mums nebūtu jautri kopā kā draugiem.
Vienkārši koncerti vairs nebija nekas vairāk.
Tikai koncerti.
Tikai ilūzija.
Mēs visi bijām noguruši.
Mums pietrūka ģimenes.
Mums pietrūka māju.
Mums pietrūka parastu lietu, kā aiziet uz veikalu pēc sviestmaizes.
Mums pietrūka iespējas būt tādiem, kādi bijām agrāk.
Visas tās stulbības, ko mēs runājām, tas striptīza dejotājas būris,
tas alus un daikts kastē...
tas viss sāka kļūt apkaunojoši.
Mēs izdegām.
Vienā mirklī Beastie Boys
no jautriem, iereibušiem puišiem ar lampas abažūru uz galvas
kļuva par pretīgiem dzērājiem, ko cilvēki cenšas izdabūt no dzīvokļa.
Tas bija kā Bila Marija filmā Murkšķa diena.
Viņš izdzīvo vienu un to pašu dienu - atkal un atkal.
Bet mūsu filmā tas bija tas sasodītais daikts,
kas izlēca no kastes katra koncerta beigās.
Lieta tāda, ka mēs bijām uztaisījuši kasti un paši bijām tajā iebāztie daikti.
Bija sajūta: "Kā mēs varētu pabeigt koncertu ātrāk,
lai to daiktu var atkal iebāzt kastē un mēs tiekam nost no skatuves?"
MTV
ZIŅAS
Kas ir noticis ar Beastie Boys?
1986. gada beigās viņi izlaida Licensed to Ill,
vienu no visu laiku veiksmīgākajiem debijas albumiem.
Bet otra albuma nav un pēc turnejas ar Run-DMC pagājušajā rudenī
viņi ir aizgājuši katrs savu ceļu.
Tagad Maiks Dī un MCA spēlē dažādās Ņujorkas grupās.
Savukārt Ad-Rock ir Losandželosā, kur ir debitējis kino jomā.
Tu nesen pārcēlies uz Šērmenu, vai ne?
Jā. Pagājušajā vasarā.
Uz šo lielisko māju.
Vai palīdzēsi man nomazgāt mašīnu?
Tagad?
Nu labi.
Labi, tātad...
Šajā filmā es spēlēju uzreiz pēc Licensed to Ill turnejas.
To sauc Lost Angels, un tā ir briesmīga.
Lūdzu, nemēģiniet to atrast, ja?
Lūdzu, nemeklējiet un neskatieties!
Nevajag.
Lai nu kā...
Pēdējie 12 mēneši turnejā
radīja sajūtu, ka tornado ir izrāvis mani no Ņujorkas dzīvokļa,
izmētājis pa visu pasauli un nosviedis uz galvas Holivudā.
Un tad mani izvēlējās tai filmai.
Man bija 22 gadi, un es nesapratu, kas, ellē, ir noticis.
Es nebiju runājis ar Ādamu un Maiku vairākus mēnešus.
Mēs nesastrīdējāmies un neizšķīrāmies,
bet pirmo reizi bija tā, ka negribējām būt kopā.
Mums laikam vajadzēja atelpu, lai uz brīdi katrs ietu savu ceļu.
Jauks bija Ņujorkā un aizrāvās ar savu otru grupu Brooklyn.
Es biju Losandželosā un filmējos tajā filmā.
Un Maiks bija...
Maik, ko tu darīji?
Godīgi sakot, es eksperimentēju ar daudzām narkotikām.
Jā, pareizi.
Kas attiecas uz mani, es bēgu no daudz kā.
Tieši pirms Licensed to Ill iznākšanas nomira mana mamma,
un iespēja aizbēgt, kļūstot par citu cilvēku,
nāca īstajā laikā.
Tātad pēc turnejas es turpināju bēgt no jebkādām jūtām.
ĀDAMS HOROVICS, 22 GADI
Kādu dienu pēc filmēšanās es atgriezos savā viesnīcā
un reģistratūrā teica,
ka man numuriņā esot atstāta paciņa.
Es aizeju uz savu numuriņu, un tur ir milzīga kaste no Jauka.
Es atveru kasti, un tajā ir vēl viena kaste.
Un tad vēl viena un vēl viena, un vēl viena.
Beigās tur bija liels aiztaisāms maisiņš ar kafijas biezumiem.
Un tajā drazā bija kasete.
Tas bija viņa grupas Brooklyn demo.
Ir savādi runāt ar kādu gadiem ik dienas
un tad pēkšņi pāris mēnešus nezināt par viņu neko.
Tāpēc tas bija forši, ka viņš atsūtīja savas mūzikas ierakstu.
Viņš to izdarīja, lai starp mums būtu saikne kā starp draugiem.
Bet kādu mirkli es paliku uz pauzes.
Varbūt tagad viņš nodarbojas ar to.
Varbūt viņš pielicis punktu Beastie Boys un mēs vairs neesam grupa.
Izrādās, ka mēs vairs īsti nebijām grupa, jo Jauks aizgāja.
Viņš mums par to pateica tikai pēc pāris gadiem.
Viņam bija apriebies būt par ballīšu dzērāju.
Jauks teica, ka Rasels viņu neesot uzklausījis
un tikai mēģinājis pārliecināt, ka viss ir labi
un ka viņam jāatgriežas turnejā,
jāielej alus bundžā ūdens, jāšļakstās
un jādara vēl visādas ākstības.
Jauks to vairs negribēja.
Viņš Raselam pateica: "Es aizeju."
Tam visam pa vidu mums pārstāja maksāt honorārus.
Mēs nopelnījām naudu ar koncertiem.
Lieliem koncertiem, piemēram, spēlējot Medisonskvērgārdenā.
Bet saņēmām nulli dolāru par daudzus platīna diskus ieguvušo Licensed to Ill.
Tas sasodītais albums, ko uztaisīja grupa draugu
saspringtā un jautrā kopdarbā,
stundām ilgi smejoties
kafejnīcās, klubos un studijās, kopmītnēs, taksometros un ballītēs...
Bet tagad kaut kāda iemesla dēļ
ierakstu kompānija nolemj, ka viņi mums nemaksās.
Riks un Rasels. Mūsu draugi. Def Jam.
Mēs bijām ar viņiem kopš paša sākuma.
Mums likās, ka Def Jam panākumi ir arī mūsējie, un otrādi.
Jo mēs visi bijām draugi.
Rasels teica, ka mēs esot lauzuši līgumu,
jo neesam sākuši ierakstīt nākamo albumu.
Rasels gribēja, lai "Fight for Your Right (To Party) Part 2" taptu tagad.
Kad noslēdzām līgumu,
likās, ka Rasels mums tic kaut kā vairāk.
Skatoties atpakaļ: viņam tikai vajadzēja trīs baltos reperus, ko iedabūt MTV.
Mūsu vietā varēja būt jebkurš.
Lai nu kā, atgriežamies pie manis! Losandželosa.
Tātad es tur strādāju tajā projektā...
Patiesībā, Spaik, vai tu nebūtu tik laipns?
Vai varam redzēt to vietu, kur Ādams iebrauc baseinā?
-Nē, mēs... -Vai varam to redzēt vēlreiz?
Bet parādi vairākas reizes pēc kārtas!
Vairākas reizes.
Es nekad neesmu iebraucis ar mašīnu baseinā.
-Jā, tas ir skaidrs. -Jā.
Bet es gribētu domāt: ja es to izdarītu
un justu, ka mašīna iebrauc baseinā,
mana reakcija neizklausītos pēc kādas seksuālas, orgasmiskas pieredzes.
Nu, nezinu. Tas ir diezgan seksīgi.
Ko citu lai es saku?
Lai nu kā! Es biju Holivudā.
Nu labi, labi, labi!
Tātad esmu Holivudā, vienā lielā Holivudas ballītē, ja?
Es tusēju pie baseina, kā to Holivudas ballītēs dara.
Un es dzirdu: kaut kur skan superīga mūzika.
"Kas tas ir?" Es cenšos saprast, no kurienes tā mūzika nāk,
tāpēc staigāju apkārt, mēģinādams to noskaidrot.
-Šampanieti, kungs? -Paldies, Maik Dī.
Tā es eju, kad esmu Holivudas ballītēs.
Donij Volberg? Sveiks! Kā iet?
Vai izdzērāt?
Ejot pēc skaņas un mēģinot saprast, no kurienes tā nāk,
es nonāku līdz kasešu magnetofonam.
Pie magnetofona stāv Mets Daiks
un puiši no Dust Brothers.
METS DAIKS THE DUST BROTHERS
Un viņi apgalvo, ka tā esot viņu mūzika.
Tas bija tik superīgi, ka otrā dienā es piezvanīju Ādamam un Maikam:
"Jums jābrauc šurp uz Losandželosu, un mums viņi jāsatiek."
Un viņi atbrauca.
Es nezināju, kā tas būs, kad viņi atbrauks,
jo nebijām tikušies vairākus mēnešus.
Bet, kad viņi atbrauca, bija tā, kā tam jābūt.
Mēs labi pavadījām laiku, klausījāmies šo mūziku.
Viss pārējais, ko mēs darījām, bija labi, vai ne?
Jaukam - grupa Brooklyn, es - filmā, Maiks - kā jau Maiks.
Bet tas man lika saprast,
ka tieši Beastie Boys ir tas, ar ko mums būtu jānodarbojas.
Tā man likās.
Un mēs pieņēmām apzinātu lēmumu turpināt.
Mūsu vietā nelems ne menedžeris, ne producents, ne ierakstu kompānija.
Būsim tikai mēs trīs.
Tātad...
Dzīvē tā negadās pārāk bieži, kad saproti: ir sākusies jauna nodaļa.
6. nodaļa: "Jauna nodaļa."
6. NODAĻA JAUNA NODAĻA
Dust Brothers mūzika bija vienreizīga,
un tā mums ļāva saprast, ka gribam ierakstīt vēl vienu albumu.
Bet realitāte ir tāda: lai grupa turpinātu pastāvēt,
mums bija jātiekas ar jaunām ierakstu kompānijām.
Viena no tām bija Capitol Records.
Mēs aizbraucām satikt pašu galveno prezidentu, un viņš teica:
"Jums, puiši, nav nekādu nopelnu pie Licensed to Ill. Būsim godīgi!
To visu paveica Riks un Rasels.
Viņi jūs izveidoja."
Bet tajā pašā laikā viņi bija gatavi ar mums sadarboties, -
kaut arī garantijas nebija nekādas - cerot, ka mēs viņiem varētu dot
"Fight for Your Right (To Party) Part 2".
Mums ir kauns par to dziesmu,
bet ne tik liels kauns, lai mēs to neizmantotu šāda darījuma noslēgšanai.
Tātad nu mums bija ierakstu kompānija, bet vajadzēja arī menedžeri.
Un menedžeri mēs izvēlējāmies varbūt ne pēc labākajiem principiem.
Izvēlējāmies tāpēc, ka viņš bija Kenija Rodžersa un Laionela Ričija menedžeris.
Mums likās, ka tas ir smieklīgi.
Stulbi joki laikam
nav tas labākais, uz kā būvēt savu finansiālo nākotni.
Vai ne?
Un mums bija vēl viena grandioza doma.
Mums likās: ja visi dzīvosim vienā mājā,
tad gan mēs izdarīsim daudz.
Tāpēc par visu naudu no jaunā, biezā ierakstu kompānijas līguma
mēs noīrējām superdārgu, smalku māju Holivudhilsā.
Un ne jau kaut kādu māju Holivudhilsā.
Šī māja bija kā '70. gadu muzejs.
Tas bija kā seriāls Hart to Hart, kas apvienots ar The Love Boat
un ar krogu Regal Beagle no Three's Company.
Vecīt, tas par Hart to Hart bija kā naglai uz galvas.
Super!
Lai nu kā, šī māja piederēja Aleksam un Medilinai Grāshofiem.
-Tieši tā. -Maza detaļa.
Tajā mājā bija aizslēgta drēbju istaba.
Un, ziniet, kad tev ir mazliet pāri 20,
tu esi ziņkārīgs un kārtīgi salietojies un ir aizslēgta istaba,
ko tu dari?
Tu atsper to istabu vaļā, vai ne?
Tu gribi zināt, kas iekšā.
Un iekšā ir Medilinas Grāshofas
satriecošie '70. gadu tērpi.
Tas ir...
Jā. Jā.
Tur bija no dažādu krāsu gabaliem pašūti zamša putekļu mēteļi.
Tur bija satīna kombinezoni.
Viss bija grezns un burvīgs.
Piemēram, kažokādas cepures, īpašas vestes.
Vai jūs labāk ietu brokastīs
Oskara Medisona drēbēs?
Vai labāk izvēlētos brokastot šādi?
Šī ir tā māja, kurā mēs dzīvojām. Tas ir Maiks.
Tu izskaties brīnišķīgi.
Paldies, Ādam.
Ja jums ir peldbaseins, bet pār to nav tilta, jūs visu esat salaidis dēlī.
Bet klau! Mana istaba nebija šajā mājā.
Es dzīvoju tādā kā blakus mājā, kas atradās te.
Un baseinā bija lodziņš,
pa kuru varēja ieskatīties manā istabā un otrādi.
Un katru otro dienu pulksten 6.00 no rīta
es izdzirdēju skaļu dauzīšanu.
Es pamodos un redzēju šo.
Tas bija Jauks, kurš teica: "Iesim brokastīs!"
Mūsu parastā dienas kārtība bija tāda: mēs pamodāmies šajā trakajā Grāshofu mājā,
paēdām brokastis
un tad devāmies uz studiju satikt Metu Daiku un Dust Brothers.
Mets Daiks bija dīdžejs,
un viņa dzīvoklis bija piekrauts ar tūkstošiem skaņuplašu.
Un viņš bija foršs.
Nezinu. Mēs gribējām zināt, ko viņš zina.
Dust Brothers bija datorzinātņu studenti Klērmontas koledžā.
ĪZĪ MAIKS SVARI
Īzī Maiks bija dīdžejs.
Džons bija datorģēnijs.
Velns, mēs vēl nebijām redzējuši, ka ierakstu studijā būtu dators.
Un mēs saslimām ar samplēšanu.
Tas ir kāsis
SHAKE YOUR RUMP REŽISORS NATENJELS HORNBLAUERS
Dust Brothers mums atklāja pilnīgi jaunu radošo pasauli.
Mēs likām neskaitāmus slāņus citu virs cita,
maksimāli pieblīvējot dziesmas ar tekstu, sampliem un jokiem.
Mēs izmantojām divus elementus, trīs elementus.
Likām klāt, ņēmām nost, lai dziesma būtu kā vesela kolāža.
Mums likās, ka esam sasnieguši nākamo līmeni.
Kā spiegs es spiegoju Laivā garneli apēdu
Ar kāju viss kārtībā Es tikai breikoju
Es cietumā nokļuvu Jo kādam es iegāzu
Re, draugam MCA Ir bārda kā āzim
Ū, ū - tas mans disko sauciens
MCA, drīz sāksies brauciens
Jā.
Atceros vienu vakaru Grāshofu mājā.
Jauks nenormāli skaļi miksēja gabalus, pie kuriem mēs strādājām.
Mēs blenzām lejā uz mirgojošajām Losandželosas gaismām.
Bijām galīgi sapīpējušies.
Jauks pagriezās pret mani un teica: "Jo! Tas ir labais."
Un es eleganti atbildēju: "Jā, diezgan pieklājīgs, vecīt."
Un tā jau arī bija,
jo ap to laiku Jauks kļuva ļoti radošs.
Nu, kad Rika un Rasela vairs nebija, mēs visu darījām paši.
Redziet, grupai ir jādara daudz vairāk, nekā jāuzraksta un jāizdod dziesma.
Ir jātaisa fotosesijas un kas tik vēl ne.
Pēc Licensed to Ill iznākšanas
pēdējais, ko gribējām darīt, bija kaut kāda fotosesija
ar nepazīstamu tipu.
Jaukam ienāca prātā ideja, un viņš teica: "Uztaisām bildes paši!
Paņemsim to saspiežamo verķīti, pievienosim pie kameras
un uzņemsim..."
Šo te, ja?
Man patīk šī tava bilde.
Paldies.
Tad vajadzēja taisīt plates vāciņu. Protams, Jauks teica:
"Vienkārši. Izmantosim to kameru, kas uzņem 360 grādu bildi,
un tas būs albuma vāciņš."
Lieta tāda: mēs bijām kopā katru dienu, visu laiku.
Un Jauks vienmēr zināja par visām šīm lietām, bet mēs tikai:
"Forši!
Kā, ellē, viņš to zina? Tas ir tik jocīgi."
Parasti, kad izlaiž plati,
smalkā ierakstu studija piekomandē jums smalku režisoru.
Bet mums tolaik bija diezgan liela paranoja.
Mēs neuzticējāmies nevienam, tāpēc Jauks teica:
"Nē, nē, mēs sarunāsim manu tēvoci,
leģendāro šveiciešu kinorežisoru Natenjelu Hornblaueru.
Viņš atbrauks un mums palīdzēs.
Viņš režisēs visus mūsu videoklipus."
MATERIĀLS NO LOOKING DOWN THE BARREL OF A GUN
REŽISORS NATENJELS HORNBLAUERS
Jauks bija pieticīgs. Visus nopelnus
šajā jomā viņš atdeva tēvocim.
Bet dzinējspēks bija Jauks.
Dziesmas "Looking Down the Barrel of a Gun" klipā
tie esam mēs, kas saģērbušies Medilinas Grāshofas drēbēs.
Vienu dienu mēs savilkām mugurā viņas drēbes,
braukājām apkārt un sevi filmējām.
Tāpēc paldies, Medilin, par atbalstu.
SHADRACH REŽISORS NATENJELS HORNBLAUERS
Atdod nabagiem Es vienmēr pateicos
Man ir vairāk stāstu Nekā rakstniekiem
-Gods ir mans -Un izaicinājums
Tolaik ar mums daudz bija kopā Hornblauers.
Savā ziņā tas bija forši, jo viņš bija Jauka tēvocis,
bet viņš bija sasodīts dzērājs, Maik. Nezinu, kā vēl to pateikt.
Viņš bija draugos ar pudeli.
Mēs visi darām savas lietas,
bet uz dīvāna ir izgāzies tas dīvainais šveicietis.
Lūk, ar ko mums bija jātiek galā saistībā ar Jauka tēvoci.
Jā, man tas ir mazliet jocīgi,
jo neesmu radis būt šajā kameras pusē.
Es labāk stāvu tai otrā pusē.
Bet saģērbies esat atbilstoši.
Šis ir tradicionālais apģērbs tur, no kurienes nāku.
Varat par to jokot,
bet es varētu jokot par to, ka jūs staigājat apkārt lietišķā kostīmā.
Varbūt man smieklīgi šķiet tas.
Varbūt tagad es smejos par jums.
Kaut kā pa vidu zālītei, brokastīm un ballītēm
mēs pabeidzām albumu un noformējumu un tos iesniedzām.
Šādi.
Mēs bijām sajūsmā.
Bijām pabeiguši albumu un ļoti lepojāmies.
Cilvēki to pirks, noklausīsies
un redzēs, ka mēs varam ko vairāk par
"Fight for Your Right (To Party)".
Varbūt domājat, ka mūs bija pazemojusi neveiksme ar Def Jam.
-Nē. -Bet nē.
Mēs bijām pasaules karaļi.
Jo! Kā sviežas? Te Beastie Boys! MTV Raps.
Čali!
Meitēn, tā ir paties'
Maiks Dī tevī iemīlējies
Līdz albuma iznākšanai
mēs sniedzām daudz interviju.
Mēs bijām gatavi spēlēt Medisonskvērgārdenā
un nocelt jumtu.
Un arī Capitol Records bija pavilkušies.
Varbūt vēl vairāk nekā mēs.
Bīstijus nav...
ALBUMA PAUL'S BOUTIQUE IZLAIŠANA
...konceptuāli vadījis kāds cits,
un ārkārtējie pirmā albuma Licensed to Ill panākumi
nebija nejaušība.
Kā apstiprinājuši cienīti reperi -
Eazy-E, MC Hammer un Public Enemy -,
šie puiši tiešām ir īsti.
Viņu mūzika ir muļķīgi svaiga.
Tā ir lieta.
Tāpēc - pietiek runāt!
Pacelsim karogu!
Betmen, uzmanies!
Šovasar tev pretī stāsies Beastie Boys.
Un tad, 1989. gada 25. jūlijā...
Kad visa pasaule gaida...
Iznāk mūsu jaunais albums Paul's Boutique, un...
nekas.
Circeņi.
7. nodaļa: "Circeņi."
Radio neatskaņoja mūsu jaunās dziesmas. MTV nerādīja jaunos klipus.
Koncertu nebija. Visiem bija vienalga.
Visi dzīvoja tālāk.
Bija sajūta, ka esam kā viņu septītās klases frizūra,
kas tolaik likās forša, bet tagad par to kauns
un gribas izlikties, ka tās nekad nav bijis.
Atceros: es biju tiešām pārsteigts,
ka Paul's Boutique neveicās labāk, kad tas iznāca,
jo, strādājot pie tā, es jutu,
ka tas ir daudz labāks par Licensed to Ill.
Kad strādājām pie Paul's Boutique, es domāju:
"Oho! Šis skan daudz labāk.
Noteikti būs arī lielāki panākumi."
Kad tā nenotika, es sapratu: nekad nevar zināt.
Tagad es vairs pat nemēģinu minēt.
Nevienu neinteresēja tas, ka mums ir jauns albums.
Nevienu, izņemot mūsu veco draugu Donu Korneliusu.
Bīstiji, bīstiji!
Kā iet, kungi?
-Kā sviežas, Don? -Labi.
-Čau! -Sveiks, Don!
-Jo! Kā sviežas, vecīt? -Kā sviežas?
-Kā iet, Don? -Labi.
-Jā. Labi. -Miers.
Tev arī, brāl.
Paklau, kas ir "tas Dons Korneliuss"?
-Dons Korneliuss. -Tu to izgudroji.
-Tu esi labais. -Dons Korneliuss.
Jo! Bet tiešām mēs gribam pateikt - esam bijuši šajā šovā arī agrāk,
bet esam to skatījušies kopš...
Zini, daudzi to nemaz neaptver - kopš mēs bijām mazi.
Tik sen.
Zini, man te ir Soul Train albumi.
Kad vien esat pilsētā,
vienmēr esat aicināti ciemos!
-Labi, vecīt. -Labi.
Beastie Boys!
Tu apdraudēji Donu Korneliusu. Tu trāpīji tieši...
Var parādīt vēlreiz?
Zini, man te ir Soul Train albumi.
Kāpēc, Maik?
Man mugurā ir kaut kāda blūze, vecīt, ja?
Izskatās, ka tu nezini, kā jāvalkā krekls.
Mēs izskatījāmies kā četri dažādi cilvēki no četrām dažādām grupām.
Es tikai gribu norādīt, Ādam,
pārāk neiedziļinoties:
izskatās, ka tu tūlīt apvemsi DJ Hurricane plecu.
Tu neizskaties pārāk labi.
Liekas es grasījos vai nu aizmigt, vai apraudāties.
Man tagad ir jāatvainojas Korneliusa kungam,
jo acīmredzot es pret viņu izturējos nevajadzīgi agresīvi.
Laikam tas, ko es biju pīpējis, liek tev...
Nezinu. Tu paskaties uz labāko draugu, iebelz viņam pa vēderu
un tad ar celi pa riekstiem.
Tāda agresīva spriedze.
Ak kungs, Maik! Ļoti... ļoti detalizēti.
Man liekas: to, ko es pīpēju, sauca "Stīvens Sīgals".
Zināt? Maza piezīme.
Kādā 1988. gadā mēs aizgājām paskatīties, kā spēlē Džimijs Klifs.
Mēs tur sapīpējušies aizmugurē stāvam,
un Džimija Klifa koncerta vidū...
Tas bija vasarā - brīvdabas koncerts. Dziesma pārtrūkst, un viņš saka:
"Gribu aicināt uz skatuves dižu aktieri.
Stīvens Sīgals!"
Nē, tas drīzāk bija tā:
"Gribu aicināt uz skatuves dižu aktieri!"
Vajadzēja jamaikiešu akcentu.
Un tiešām iznāk Stīvens Sīgals pilnā nindzjas kostīmā,
pabungo pa timbalēm un aiziet.
Jā. Un zini ko, Ādam?
Tas bija kaut kāds ārprāts!
Kaut-kaut-kaut...
KAUT KĀDS ĀRPRĀTS
Kaut kāds ārprāts!
Vai tas ir smieklīgi? Es nezinu... Tas nav smieklīgi.
Vajadzēja to pārtraukt.
Jā, droši vien. Mēs pārtrauksim.
Labi. Tātad šajā brīdī mēs bijām galīgi nejēdzīgi.
Pilnīgi noteikti.
Ielikt visas pūles, laiku un aizrautību kādā darbā
un tad dzirdēt tikai circeņus...
Es biju drusku sagrauts.
Mēs bijām gatavi uz to, ka Paul's Boutique visu uzspridzinās,
bet tas atnāca un aizgāja, un tas lika nolaisties uz zemes.
Jo! Te Maiks Dī. Sveiki!
O, sveiks, draugs!
Te Bills Hārpers, tavs grāmatvedis.
Va velns! Kas noticis, draugs? Kā iet?
Man ar tevi šis tas jāapspriež.
Jūsu finansiālā situācija ir mazliet mainījusies.
Izskatās, ka jums, puiši, vairs nav naudas.
Ko?
Redzi, draugs Maik Dī, jūs pārcēlāties uz Losandželosu,
noīrējāt to neprātīgo māju ar tiltu pār baseinu,
nopirkāt neprātīgi dārgas mašīnas,
iztērējāt miljoniem dolāru neprātīgi dārgās studijās.
Bet tas bija darbam.
Jūs iztērējāt 4200 $ par mandeļu pienu vienā nedēļā.
Arī darbam.
Un zini, kas ir noticis? Jūs esat bankrotējuši.
Velns, Bill! Tas ir stulbi.
Jā, ir gan.
Ei, man jāiet, Maik.
Man pa otru līniju zvana Donijs Osmonds.
Mēs šo periodu saucam par Pola šķīstītavu.
Bet labā ziņa bija tā,
ka mēs ar Capitol bijām noslēguši līgumu par vairākiem albumiem,
tāpēc - patīk vai ne -
viņiem bija jādod mums nauda nākamajam albumam.
Bet mums bija mazliet jāpieraujas.
Mēs bijām iztērējuši visu naudu,
ierakstot Paul's Boutique tajās smalkajās studijās.
Tāpēc nospriedām: "Pie velna!
Paņemsim to naudu par albumu, uztaisīsim paši savu studiju
un ietaupīsim kaudzi naudas."
Mēs atradām veco Elkslodžas balles zāli Etvoterā,
Losandželosas klusajā daļā,
kur nenotika nekas.
Mēs izveidojām vienkāršu ierakstu studiju ar basketbola grozu,
un Jauks uztaisīja skeitošanas rampu.
Mēs aizvien vairāk gribējām atkal spēlēt paši savu mūziku,
kaut arī sākumā nezinājām, ko tas īsti nozīmē.
Mēs izvācāmies no Grāshofu mājas,
un katrs sev atradām daudz lētāku dzīvesvietu.
Jauks dzīvoja guļbūvē.
Ja? Tiešām.
Katrā ziņā mēs dzīvojām daudz vienkāršāk.
Bet, kā vienmēr, mēs gribējām darīt to, ko vienmēr:
taisīt mūziku, tusēt, muļķoties.
Bet šoreiz mēs to gribējām darīt citādi.
Izdomājām, ka nevis samplēsim mūziku, kas mums patīk,
bet mēģināsim spēlēt paši.
Kāpēc gan mēs nevarētu izklausīties kā The Meters?
Sākumā galīgi negāja.
Es biju pankmūzikas ģitārists. Nu centos spēlēt džezu un soulmūziku.
Neizklausījās labi.
-Maiks pieklājīgi tika galā ar bungām. -Paldies.
Bet Jauks aizgāja un nopirka kontrabasu
un nesaprotamā kārtā prata to spēlēt.
Nezinu, vai esat mēģinājuši ko tādu spēlēt,
bet tas tiešām ir grūti.
Mūsu jaunā dienaskārtība: mēs katru dienu gājām uz savu kluba ēku
un muzicējām kopā ar draugiem Money Mark un Mario Sī.
Mario Sī mēs satikām, strādājot pie Paul's Boutique.
Viņš bija Dust Brothers inženieris,
un mēs palūdzām, lai viņš palīdz mums uztaisīt studiju.
Beigās mēs panācām, ka viņš paliek un muzicē kopā ar mums.
Kad mēs dzīvojām tajā neprātīgi dārgajā Holivudas mājā,
Maiks iebrauca vārtos un sasita mašīnu.
Tā bija.
Bet Mario bija draugs Marks Nišita - galdnieks.
Viņš atnāca salabot vārtus.
Mario teica, ka viņš ir arī labs taustiņinstrumentālists.
Tāpēc, kad tikām pie savas studijas un sākām spēlēt,
mēs lūdzām, lai viņš palīdz uztaisīt stilīgāku skaņu.
Mazliet skaļāk!
Tas ir Jauks ar kontrabasu. Es spēlēju ģitāru.
Ieklausies tajā ģitārā, Ādam!
Ģitāras solo.
Tu tur sit šķīvjus, Maik.
Marks ir pie sintezatora. Mums kopā labi skan, vai ne, Maik?
Tas turpinājās apmēram gadu, un mēs bijām pārlaimīgi.
Mēs mācījāmies spēlēt instrumentus un taisījām samplus.
Taisījām bītus, kas mums patika.
Mēs muzicējām tā, kā mums patika.
Vienīgā problēma - mēs nepabeidzām nevienu dziesmu.
Kad pienāca laiks iedziedāt dziesmu,
mēs sākām šaubīties un kautrēties.
Bija tāds savāds stāvoklis,
ka mēs nesapratām, kādas ir mūsu balsis.
Kā vokālam vispār būtu jāskan?
Mēs domājām, ka esam reperi, jo divi pirmie bija repa albumi.
Bet par ko lai repo?
Mēs nejutāmies kā tie puiši,
kas bija uztaisījuši Licensed to Ill vai Paul's Boutique.
Bet mēs nezinājām, kas esam.
Un tad vienu rītu es biju mājās
un mani uzmodināja zvans, kādu iepriekš nebiju saņēmis.
Zvans no drauga tēva, kas pa telefonu raud.
Zvanīja mūsu drauga Deiva Skilkena tētis
un teica, ka Deivs ir miris no pārdozēšanas.
Viņam bija 20 gadi.
Es nebiju tā zaudējis tuvu draugu.
Attālākus cilvēkus jā, bet nevienu tik tuvu.
Šis bija citādi.
Deivids Skilkens.
Mēs visi aizbraucām uz Ņujorku uz Deivida bērēm.
-Saki "čau", Deiv! -Čau!
Tas bija tik skumji.
Jo! Šis ir Deivs Skilkens. Šis ir Shawty One.
Pēc tam mēs aizgājām uz bāru,
jo tā parasti dara, kad ir apglabāts kāds draugs.
Jūs paņemat alu, sēžat ap galdu un dalāties par viņu atmiņās.
Mēs mazliet baidījāmies
satikt savus vecos draugus.
Likās, viņi atcerēsies mūs kā "Fight for Your Right (To Party)" čaļus
un mūs apņirgs.
Bet Keita un citi vecie draugi tā nedarīja.
Mēs vienkārši sēdējām un pieminējām savu draugu Deivu.
Un mums trim tas nozīmēja daudz vairāk, nekā mēs aptvērām.
Bija kāds iemesls, kāpēc mēs visi bijām draugi.
Un viss šis brauciens bija kā sasaistīšanās ar Ņujorku.
Bija labi atkal visus satikt.
Nogalina sevi un
Kā lai nu atrodu draugus
Lai arī cik tas bija skumji,
mēs atgriezāmies savā Losandželosas kluba ēkā.
Nezinu, vai tas bija tāpēc, ka satikām draugus,
vai tāpēc, ka mainījās mūsu dzīve, bet mums radās iedvesma.
Un pēkšņi mēs sākām visu pabeigt.
JIMMY JAMES REŽISORS NATENJELS HORNBLAUERS
Tas deva mums sajūtu:
vienkārši dariet, ko jūs darāt!
Mūsu mūzikā varēja būt ietverts viss, kas mums patīk,
un mūsu albumā varēja būt sajaukta dažādu stilu mūzika,
arī jebkādas skaņas un dialogi, un sampli,
un jebkas, kas mums likās foršs.
Kad tev ir 22 gadi, tu nezini, ko iesākt ar savām jūtām.
Mēs nepratām cits citam pateikt, kā jūtamies.
Bet domāju: ja tev ir jūtas
un tu nezini, ko ar tām iesākt,
tu tās ieliec tajā, ko dari.
Ļaudis, kā iet? Aust jauna diena
Mātei Zemei Un cilvēkam ikvienam
Tik ilgu laiku To gaidījām mēs
Nu saule spīd Jaunu dienu nes
Šis ir tāds kā Formāls veltījums
Kas iedvesmu dos Gan mums, gan jums
Vienīgais, ko gribu Ir dzīvot brīvi
Atlaist bremzes Nokost gabalu dzīves
Nosūtīšu sveicienus Uz visām zemes malām
Lecu es uz skatuves Ar miķi rokā savā
Es netēloju lomu Esmu es pats
Ja nepatīk tas jums Man pie pakaļas
Mēs domājām: "Piedrāzt!"
Galu galā...
Mums jādara tā, kā mums patīk.
Ja The Clash albumos iekļauj pankmūziku, regeju un repu,
kāpēc to nevaram mēs?
Kāpēc blakus stoner dziesmai nevarētu būt repa dziesma
un hārdkora dziesma?
Šī ir mūsu dziesma "Time for Livin'".
Mēs gribējām eksperimentēt un darīt visu, ko vien varējām iedomāties.
Mēs spēlējām instrumentus un to samplējām.
To mēs agrāk nebijām darījuši.
Un eksperimentējot mēs sev atļāvām arī dziedāt.
Arī to mēs nebijām darījuši.
Bet domājām: "Piedrāzt! Pamēģināsim!"
Kaut kas nāk uz āru
Visapkārt uguns
Bet tā ir ilūzija
Šo dziesmu sauc "Something's Got to Give".
Jauks uzrakstīja vārdus. Tie ir par pārmaiņām un izaugsmi.
Tas ir loģiski, jo ap to laiku Jauks pētīja visu pēc kārtas.
Nebija tādas robežas, ko viņš negribētu šķērsot.
Piemēram, viņš piezvana man 4.30 no rīta:
"Es ierakstu baložus. Tev jādzird."
Es saku: "Vecīt, es guļu."
Bet ne par to ir stāsts.
Gribu teikt, ka viņā bija pārmaiņu gars.
Viņš izbraukāja pasauli,
lēca ar sniegadēli no helikoptera, ceļoja pa Nepālu.
Lai kas tas arī nebūtu, viņš visu par to noskaidroja.
Filmas, budisms, mūzika,
tikšanās ar cilvēkiem no visām pasaules malām.
Ja vari sajust, ko jūtu es Tas ir muzikāls meistardarbs...
PASS THE MIC REŽISORS NATENJELS HORNBLAUERS
Kas notiek man prātā Tas izpaužas dzīvē
Patiesās jūtas parādās Tajā, ko es te runāju...
Pēc apaļiem diviem gadiem, ko pilnībā pavadījām savā kluba ēkā,
mēs pabeidzām savu albumu Check Your Head.
8. nodaļa: "Albums, kas mainīja visu."
Mēs tiešām bijām sajūsmā par Check Your Head.
Mēs gribējām spēlēt koncertus, tāpēc atradām jaunu menedžeri Džonu Silvu.
Viņš teica: ja tiešām gribam doties turnejā,
vispirms mums būs jāspēlē neskaitāmos klubos
un supersmagi jāstrādā, lai atgrieztos ierindā un varētu spēlēt lielākās vietās.
Viņš pret mums bija godīgs.
Viņam bija taisnība, jo tajā laikā par mums pārāk daudzi neinteresējās.
Viņš joprojām ir mūsu menedžeris.
Tātad...
Labā ziņa... Labā ziņa: mums tagad bija komanda, ar ko doties turnejā.
Sliktā ziņa: mums bija smagi jāstrādā.
Ceļos no gultas Un veļos uz virtuvi
Ieleju tasi ambīciju
Izstaipos Un cenšos pamosties
Ielecu dušā Un dzīvība atgriežas
Ārā uz ielas Satiksme saspiežas
Tur visi kā es Darbs no deviņiem līdz pieciem
Vai tad tā ir dzīve?
Knapi galā tiec Un nekādas brīves
Tevi izmanto Un varbūt vēl sabļauj
Tā var nojūgties Ja tu to viņiem atļauj...
Piecus gadus iepriekš mēs uzstājāmies Medisonskvērgārdenā, ja?
-O, jā! -Un nu mēs spēlējām klubos.
Varētu domāt, ka tas mūs sarūgtināja, bet patiesībā šāds kritiens var būt foršs.
Kaut arī mēs spēlējām pārsimts cilvēkiem,
zāles bija pilnas.
Publika bija pavisam citāda nekā '87. gadā.
Licensed to Ill bija arēnu roks.
'92. gada koncerti bija pilni ar līdzīgi domājošiem ķertajiem.
Mēs jutām ar viņiem saikni.
Mēs spēlējām koncertus tādiem cilvēkiem,
ar kuriem labprāt kopā tusētu.
Bet mēs joprojām centāmies saprast, kādiem mums tagad jābūt,
un pēc gada, ko pavadījām koncertējot, mēs sākām aptvert, ko darām.
Tikai Check Your Head turnejas beigās
es ar pilnu pārliecību sāku uzskatīt sevi par mūziķi.
Gadu mēs pavadījām turnejā un tad atkal sākām taisīt ierakstus.
Mums bija tik jautri kopā būt un kopā muzicēt -
kāpēc to izbeigt?
Check Your Head un Ill Communication gandrīz saplūda vienā,
un mēs gājām tālāk un tālāk.
Mēs katru vakaru ar sajūsmu gājām uz studiju.
Tur nāca un uzturējās arī mūsu draugi.
Galu galā, mums bija basketbola laukums un rampa,
nemaz nerunājot par neskaitāmiem mūzikas verķiem.
Pie mums iegriezās tik daudzi vienreizīgi cilvēki.
Q-Tip spēlēja basketbolu un ierakstīja pantu dziesmai "Get It Together".
Kristjans Hosoi un Džeisons Lī nāca skeitot.
Bieži pie mums nāca Biz Markie.
Kādudien piezvanīja mūsu senā draudzene Džila Kanifa,
kas lūdza noklausīties savas grupas Luscious Jackson demo ierakstu.
Jauks...
Jauks teica:
"Super. Mums jāuztaisa ierakstu kompānija un tas jāizdod."
Nu mums ir ierakstu kompānija Grand Royal.
Viņu mūzika bija vienreizīga, un - kas mums bija vēl nozīmīgāk -
kad Luscious Jackson brauca koncertēt, grupai pievienojās arī Keita.
Pēc desmit gadiem mēs atkal bijām kopā.
Tas viss notika zem viena jumta - mūsu studijā G-Son.
Kādu dienu es tur ieeju
un dzirdu, kā Jauks spēlē satriecošu basa partiju.
Tā bija tik laba: likās, ka tā jau ir gatava dziesma.
Es prasu: "Jo! Jauk, kas tas ir?"
Un viņš saka: "Tā ir mūsējā. Tikko uzrakstīju."
Es apsēdos un sāku spēlēt līdzi bungas.
Tad taustiņnieks Money Mark sāka spēlēt sintezatoru.
Ādams uzlika ģitāru un arī sāka spēlēt.
Mēs ātri sagatavojāmies un to ierakstījām.
Tā bija visātrāk uztaisītā dziesma
un arī mūsu mīļākā instrumentālā daļa,
bet nez kāpēc tā vairākus mēnešus palika bez vokāla.
Kad gatavojāmies albumu pabeigt,
mēs zinājām, ka ar to dziesmu kaut kas ir jādara.
Mēs mēģinājām uztaisīt to par repa dziesmu,
bet tas neizdevās.
Man ienāca prātā doma, ka aiziešu pie Mario Sī,
lai viņš ieraksta, kā es kliedzu visādus tekstus.
Tie bija par to, ka Mario ir sliktākais cilvēks pasaulē
un ka viņš mūs vienmēr sabotē un kavē.
Likās - būtu smieklīgi stāvēt viņam blakus
un to izkliegt, kamēr viņš ieraksta.
Pa-pa-pa-paklausies Jo neko nevari pateikt
Gan jau izslēgsi mani Vari pogu nospiest
Bet - jo! - es...
Man ienāca prātā, ka mēs varētu nofotografēties
kā kruķi, kas sēž slēpnī un ēd virtuļus.
Bet tad nospriedām: "Pie velna! Labāk uztaisām tādu klipu."
Atnāca Spaiks, un mēs pārģērbāmies, kā jau mums patīk to darīt.
Mēs skraidījām apkārt kā nenormāli
bez jebkādām atļaujām, poličiem un ugunsdzēsējiem.
Ko redzi tu Vari nedabūt
Varam saderēt Nesāc priecāties vēl...
GALVENAJĀ LOMĀ NEITANS VINDS - "KOČĒZE"
Es cenšos pateikt Tā - sabotāža
VIKS KOLFARI - "BOBIJS" JEB "RUKIJS"
ALASONDRO ALEGRĒ - "ŠEFS"
Un tas mums visu mainīja. Atkal.
Tovasar mēs piedalījāmies festivālā Lollapalooza.
Tātad mēs esam Minesotā,
tajā milzīgajā laukumā, un tālumā kaut kur deg ugunskuri.
Un cilvēki jūk prātā.
Mēs izejam atpakaļ uz skatuves uz "bis!" un nospēlējam "Sabotage".
Un tā cilvēku jūra pilnīgi nojūdzas.
Mēs nonākam no skatuves, saskatāmies un saprotam:
"O! Mums ir jauna pēdējā dziesma."
Un, ja tā padomā, tas viss sākās ar Jauku un viņa basa partiju.
Mums visiem ir bijis tā, ka blakus tavs draugs
pasaka vai izdara ko tādu, kas liekas forši.
Bet tā, ka sākumā tas neliekas nekas īpašs,
taču kļūst par kaut ko paliekošu un ietekmīgu...
nu, tā pārāk bieži nenotiek.
Pagājušajā gadā mēs sniedzām neskaitāmas intervijas
par mūsu sarakstīto grāmatu Beastie Boys Book.
Un visvairāk mums uzdeva jautājumus
par vārdiem, ko Jauks sarakstīja dziesmai "Sure Shot".
Es gribu ko pateikt Jau sen to teicu
Necieņa pret sievietēm Ir jāizbeidz
Visām mātēm, māsām Sievām, draudzenēm
Es saku - jūs mīlu Un cienu līdz galam
Kad viņš to pateica, tas nešķita nekāds vēsturiskais notikums.
Tas bija kaut kas, ko Jauks bija uzrakstījis kopā ar citiem tekstiem
un pateica, kad bija viņa kārta pie mikrofona.
Mēs nodomājām: "Oho! Forši, ka viņš tā pateica."
Viņš uzrunāja ne tikai daudzus, bet arī mūs abus.
Laiks, ko pavadījām, strādājot ar šiem diviem albumiem, mums bija ļoti nozīmīgs.
Mēs izmainījām grupas ievirzi.
Mēs izmainījāmies paši - kā cilvēki un kā draugi.
Mēs sākām domāt par visu pasauli, ne tikai savējo.
Kad 1987. gadā bijām lieli un vareni,
mēs piedalījāmies raidījumā American Bandstand un neiespringām.
Tu noguli skolu Un negribi iet
Mēs īpaši nepiestrādājām pie sava tēla.
Bet septiņus gadus vēlāk, kad spēlējām "Sabotage" MTV balvas pasniegšanā,
mēs bijām ļoti solīdi.
Kad piedalījāmies festivālos vai TV šovos, kuros bija arī citas grupas,
mēs uz to skatījāmies kā uz sacensībām.
Mēs spēlējām tā, lai uzvarētu.
Mēs to teicām it kā pa jokam,
tomēr gandrīz par 100 % nopietni.
Mēs gribējām, lai visi, kas redzējuši to šovu vai bijuši tajā festivālā,
aizbrauktu mājās un draugiem teiktu:
"Bāc, tie Beastie Boys gan nocēla jumtu!"
Mēs spēlējām, lai uzvarētu.
Kad spēlējām tajā MTV balvas pasniegšanā, mēs uzvarējām. Ja, Maik? Nē?
-Jā? Nē? -Noteikti.
Uzvara rokā, ja?
Nekādu šaubu. Uzvara kabatā.
Bet... vēlāk tovakar Spaiks Džonss tika nominēts
kā labākais režisors par "Sabotage" klipu, bet neuzvarēja.
Un tad Jauka tēvocis Hornblauers norāvās.
Labākais videoklipa režisors ir...
Saki!
R.E.M.
Tas ir skandāls, jo Spaiks ir tas režisors, kurš...
Esmu no Šveices, ja? Ļaujiet man to visiem pateikt. Un...
Jau kopš bērnības es sapņoju par to, ka to iegūs Spaiks.
Un, lūk, kas ir noticis!
Es tikai gribu visiem pateikt, ka šis ir farss.
Ka visas Zvaigžņu karu un pārējās idejas bija manējās.
Oho!
9. nodaļa: "Atgriežos Ņujorkā."
Nu reiz man pietiek
Losandželosā mums gāja labi.
Mums bija māja ar tiltu pār peldbaseinu,
lieliska studija, labi draugi, sarakstījām daudz mūzikas
un, galu galā, kļuvām par mūziķiem.
Bet mēs tur bijām astoņus gadus un laiks nestāvēja uz vietas.
Mums jau bija ap 30, un mēs ilgojāmies pēc mājām.
Ilgojāmies pēc savas ģimenes.
Pirmais Ņujorkā atgriezās Jauks.
Viņam pietika dauzīties apkārt pa pasauli.
Viņš gribēja būt atpakaļ Ņujorkā un būt ņujorkietis.
Drīz aizbraucām arī mēs,
lai visi trīs varētu nodoties jaunai kaislībai -
astrofizikai.
Bet no tā nekas nesanāca.
'96. gada vasara.
Mēs esam atpakaļ mājās un izdzīvojam vidusskolas laikus pieaugušo versijā.
Klīstam apkārt, meklējot kādu, ar ko pavadīt laiku.
Tusējam ar jauniem draugiem, klausāmies jaunu mūziku un taisām jaunu mūziku.
Mēs nenomierinājāmies, bet mēs iedzīvojāmies.
Pāris gadus darījuši to, ko parasti, -
muzicējuši, pasūtījuši ēdamo, muļķojušies, tusējuši, atkal muzicējuši -
mēs pabeidzām albumu.
Iespējams, mīļāko albumu, jo tas ir ļoti eksperimentāls.
Hello Nasty.
Šī albuma turneja bija lielākā, kas mums jebkad bijusi.
Nav tā, ka "Fight for Your Right (To Party)" vairs neskaitītos,
bet tobrīd mēs bez tās mierīgi varējām iztikt.
Tajā laikā mēs jau gandrīz bijām pieaugušie.
Alus un daikta, un tusētāju vairs nebija.
Par tiem knapi varēja nojaust.
Nu mēs bijām mazliet vecāki.
Mums bija citas lietas, ko darīt atsevišķi. Pieaugušo lietas.
Mums bija nopietnas attiecības, ierakstu kompānija,
žurnāls, velosipēdu veikals,
bet trijatā
mēs ierakstījām albumus, braucām turnejās un koncertējām.
Mēs ne tik daudz pieaugām, kā kļuvām gudrāki.
Var teikt, ka pārdomas par pieļautajām kļūdām
izraisīja Jauks ar savām līdzi atvestajām idejām.
Bet tā ir daļēji.
Mēs bijām gatavi pārmaiņām.
Mēs mudinājām cits citu teikt un darīt to, ko gribējām.
Jauks gribēja uzrakstīt dziesmu "Bodhisattva Vow"
par budistu zvērestu padarīt pasauli labāku. Lūdzu!
Tas ir superīgi!
Mēs bijām pietiekami nobrieduši, lai saprastu,
ka tam, ko mēs darām un esam darījuši, ir nozīme
un tas ietekmē cilvēkus gan pozitīvi, gan negatīvi.
Mēs esam pateicīgi, ka esam te pietiekami ilgi, lai to pastāstītu.
Un mums ir paveicies, jo kaut ko šajā ziņā varam darīt arī tagad.
Albumā Hello Nasty ir dziesma "Song for the Man", ko sarakstīja Ādams...
Kur tu esi? To sarakstīja šis Ādams.
Tā ir par to, kā daudzi vīrieši uzvedas, kad garām iet sieviete.
Intervētājs nosauca viņu par liekuli
un teica: kā šādu dziesmu var sarakstīt
puisis no "Fight for Your Right (To Party)"?
Un, kad es dzirdēju viņa atbildi,
biju lepns, ka esmu viņa draugs.
Viņš teica apmēram tā:
"Labāk es būšu liekulis nekā tāds pats cilvēks uz visiem laikiem."
Labi.
Izstāstīšu jums stāstu par...
Izstāstīšu jums stāstu no mūsu grāmatas Beastie Boys Book.
Tā.
To sauc "Pēdējais koncerts".
Mēs nezinājām, ka tas būs pēdējais koncerts, ko jebkad spēlēsim.
Viss, kas todien notika, bija pavisam normāli.
Šis koncerts ievadīja milzīgu festivālu Bonnaroo, kas notika Tenesī.
Bija 2009. gads.
Tur bija neskaitāmi tūkstoši cilvēku
un mēs bijām galvenie dalībnieki.
Mēs aizbraucām uz Tenesī agrāk, jo gribējām uzņemt klipu
jaunai dziesmai, kas vēl nebija iznākusi.
Tur bijām mēs, reperis Nass un klipa režisors Romāns Kopola.
Mums tas bija pilnīgi normāli - tas, ka spēlējam šādus milzīgus koncertus
un ka tāds cilvēks kā Romāns ar Bolex kameru filmē mūs,
skraidot pa Tenesī lielveikaliem.
Tolaik - jo dīvaināk, jo mums tas šķita normālāk.
Dzīvē nekas nenotiek kā pa apli.
Varbūt vienreiz divreiz kā pa sešstūri,
bet man gandrīz vienmēr viss iznāk deformēti,
it kā to būtu zīmējis mazs bērns ar krītiņu.
Galvenajās līnijās viss, protams, ir kārtībā.
Jauks un es, un Maiks vēl esam kopā.
Vēl smejamies. Vēl esam ģimene.
Els Grīns beidza uzstāšanos uz vienas no daudzajām festivāla skatuvēm,
un dzirdēt viņa balsi tālumā bija nomierinoši.
Gluži kā tas bija vidusskolas laikā,
kad savā istabā gaidīju, kad viņi atnāks.
Bet nu mēs bijām nogājuši garu ceļu.
To, kas pagājis, vairs nevarēja izmainīt.
Keita Šelenbaha nebija ar mums kopā Tenesī.
Tur nebija Džona Berija,
Deiva Skilkena, Bosko, Captain,
Deiva Pārsonsa, Maika tēta...
Maika tēta, manas mammas tur nebija.
Un daudzu citu.
Mēs ar Ādamu un Maiku bijām kļuvuši vecāki un to zinājām.
Bijām gatavi rakstīt jaunu albumu -
mēs vēl nebijām izstājušies no spēles.
Mēs gatavojāmies atkal sākt visu no gala.
Piedalīties milzīgā festivālā ir pavisam citādi nekā uzstāties mūzikas klubā.
Bet mēs nezinājām, ka tas būs pēdējais koncerts mūsu dzīvē.
Liels zaudējums mūzikas biznesā.
Ādams Jauks no Beastie Boys ir miris pēc ilgas cīņas ar vēzi.
Viņš uzstājās kā MCA, un kopā šie trīs mūziķi
bija starp tiem nedaudzajiem, kas bija mūzikas avangardā.
Jauks pašmācības ceļā kļuva par mūziķi un vēlāk - par kinorežisoru.
Ādams Jauks jeb MCA bija 47 gadus vecs.
Mums visiem ir dažādi draugi.
Vieni ir baigie ķēmi...
bet paretam ir jautri būt ar viņiem kopā.
Ar viņiem var piedzerties un runāt muļķības,
bet tu nekad viņiem neprasīsi fizisku vai emocionālu palīdzību,
jo uz viņiem nevar paļauties.
Ir arī tādi draugi, kurus šad tad satiec, un tas ir jauki.
Tu vienmēr domā:
"Man vajadzētu pavadīt vairāk laika ar viņu," -
bet kaut kāda iemesla dēļ tu to nedari.
Un tad ir patiesi draugi -
tādi, ar kuriem vari sarunāties stundām.
Tādi, kas palīdz tev pārcelties vai apciemo slimnīcā,
vai kuru dīvāns vienmēr ir rezervēts tev,
ja nu tev to ievajagas.
Tādu draugu nav daudz. Mēs visi to zinām.
Bet ir vēl viena veida draugs, kādu ir vēl mazāk.
Tāds, kas tevi motivē.
Tāds, kas ne vien pats ir nemitīgā kustībā
un paveic lielas lietas,
bet arī mudina mūs visus sanākt kopā un darīt.
Un tad dara.
Tāds draugs bija Ādams Jauks.
Tāds draugs ir tikai reizi mūžā.
Draugs, kas visu dara iespējamu.
Draugs, kas iedvesmo uz lielām lietām.
Uzgriezīsi skaļāk? Šo dziesmu Jauks uzrakstīja albumam Hello Nasty.
Ap 1990. gadu Jauks Indijā un Nepālā satika trimdā esošos tibetiešus.
Viņš gribēja izprast viņu zvērestu neizmantot vardarbību.
Kāpēc viņi nolēma nepretoties valdībai,
kas cilvēkus sit un arestē par Tibetas karoga pavicināšanu vien?
Viņš gribēja uzzināt vairāk.
Viņš gribēja palīdzēt.
Bet, kā jau Jauks,
tā vietā, lai izrakstītu čeku kādai organizācijai,
viņš nodibināja savu -
Milarepas fondu.
Viņš noorganizēja pirmo Tibetas brīvības koncertu -
milzīgu divas dienas garu labdarības koncertu
Sanfrancisko Zelta vārtu parkā 1996. gadā.
Tas bija lielākais labdarības koncerts kopš Live Aid.
Tas, ko viņš izdarīja, bija vēsturiski.
Simtiem tūkstošiem cilvēku skandēja "Brīvību Tibetai"
un līmēja šo saukli uz mašīnu buferiem.
Viņi dzirdēja aicinājumu neizmantot vardarbību,
pateicoties šim puisim no Beastie Boys.
Kurš kaut ko tādu dara?
Jauks, Maiks un es kopā esam pavadījuši vairāk laika
nekā ar ģimeni.
Patiešām.
Ja runa ir par manu draugu reperi Maiku Dī
jeb Saldo Lū, jeb Maiklu Lūisu Daimondu,
es viņu pazīstu, ja?
Caurcaurēm.
Un viņš tāpat pazīst mani.
Bet Ādams Jauks ir mīkla.
Āķīga mīkla.
Pabeidz! Es nevaru.
Ideju un emociju labirints.
Noslēpums, tumšais zirdziņš.
Pat pēc 35 draudzības gadiem
es nekad nezināju, ko viņš tālāk darīs vai teiks.
Viņš bija dzīvs pretrunu kamols, kurā savijušās cilvēku domas
par to, kādam ir jābūt vai kas ir jādara.
Viņš bija budists, kurš stāstīja man,
kā iepriekšējā naktī bijis ballītē pēc modes šova ballītes.
Un viņš bija "Fight for Your Right (To Party)" čalis,
kurš kājām ceļoja pa Nepālu kaut kādā izpētes gājienā.
Un tad viņš Vašingtonā tikās ar politiķiem,
lai pastāstītu, ko tur ir redzējis un uzzinājis.
Reiz viņš man teica, ka galvenais, kas viņu saista pie Dalailamas,
ir tas, ka viņš ir smieklīgs tipiņš.
Noteikti bija arī daudz citu iemeslu,
kas viņu aizveda pie garīguma, ticības un budisma.
Bet "smieklīgs tipiņš" - tas no Jauka man likās pilnīgi normāls pamatojums,
jo smieklīgums - tas ir ļoti svarīgi.
Kurš gan katru dienu var iet uz darbu, lai strādātu kopā ar labākajiem draugiem?
Es varēju.
Domāju, ka man ir ļoti paveicies.
Nebija jau viss viegli un starmešu gaismas pieliets.
Bija tādas reizes, kad divi no mums kaut ko gribēja darīt tik ļoti,
ka burtiski katra šūna kliedza: "Jā, mēs tā darīsim!"
Bet trešais pateica:
"Varbūt jums tas liekas forši, bet man nepatīk."
Tad es gāju mājās un žēlojos visiem, kas bija gatavi klausīties:
"Ak dievs! Tu neticēsi, ko tas Horovics šodien izdarīja.
Bļāviens, viņš mani... Viņš mani padarīs traku!"
Tomēr, lai cik ļoti mēs nebūtu pieķērušies kādai dziesmai, vārdiem vai domai,
cits citu un kopābūšanu mēs tomēr vērtējām augstāk.
Ieslēdz mani Kā Ediju Harisu
Tu ēd traku sieru It kā būtu no Parīzes
Tu zini - es lidoju Tu domā, ka pīpēju
Tu zini - es prom Kāpēc? Pateikšu to
Saki, kuru tu apliec Tagad es taustos
Kāpēc tu smaidi? Tāpēc nu klausies!
Es savā prātā Gribu viņus gāzt
Iztēlē savā Zemē purināt
Lai tas plūst Kā dubļu slīdenis
Uzkāpšu Lejā šļūkšu līgani
Ir dziļa doma Manos tekstos
Jums jāatzīst Kaut ar jums riebjos
Ko, nu ko Nu ko tu gribi?
Es mētājos ar naudu Tā tu stāsti
Teic, no kurienes Tu ņem kaut ko tādu, a?
Domā - vari stāstīt Visu, kas nāk prātā?
Jā, tā nevar darīt
-Ko, nu ko, nu ko tu gribi? -Ko tu gribi?
Teic: ko, nu ko, nu ko tu gribi?
Ko tu gribi?
Teic: ko, nu ko, nu ko tu gribi?
Ko tu gribi?
Gribētu iejaukties un pateikt, ka es mīlu šos puišus.
Esmu kopā ar viņiem uzaudzis, un viņi ir lieliski.
ĀDAMA JAUKA PIEMIŅAI
Maik Dī, Maik Dī!
Nemāci man Nesmaidīt
Paliec tepat Ļaušu to izbaudīt
Mans numurs tik garš Ka aizmirsīsi
Varbūt tāpēc, ka Esmu daudzpusīgs
Stils, profils - es saku
Kad dzirdu "Ak, bērns!" Tas mani padara traku
No Hudzonas upes Līdz pašai Nīlai
Es noskrēju Slapjš līdz beidzamai vīlei
Ja uzveic tu mani Jūtos es švaks
Cilvēki saka - Mans stils ir traks
Tu esi riebīgs Kaut tev ir stils
Panāc tik šurp Esmu rep-o-fils
Ja gribi tu cīnīties Ar tevi ir bēdīgi
Tu brauc šurp no Urāna Manu stilu pētīt
Nu aiziet Te dzejas manas
Aiztrieks tevi Pazušanā
Starpgalaktiskā, planetārā Planetārā, starpgalaktiskā
Džezs un brīvība Tā mūsu komanda
Nāksi mūsu barā Tad viss būs garām
Kad runa ir par bītiem Jūs varat tīties
Es ēdu savu cukuru Ar kafiju un krējumu
Man jāiet ir uz priekšu Jāiet pilnā sparā
Par saldu es skābam Par labu kļūt varu
Neesmu skarbais Nepatīk man slānīt
Pasauli var mainīt Arī shēmas un plāni
Mario Sī viss patīk tīrs
Būs viņš balts kā sniegavīrs
Turpinu es repot Tas ir mans sapnis
Arī Mo Dī reperim Manas dziesmas patīk
Ja runa ir par skaudību Visi esat zaļi
Skauž jums mani panti Un dziesmas skaļās
Dimensija jauna un galaktika Starpgalaktiska, planetāra
Planetāra, starpgalaktiska
Mēs esam no hiphopa Vecās skolas
Velc nost kurpes Lai atpūšas zoles
Hiphops visiem patīk Tas nav kaut kāds roks
Šī mūzika dzīva Kā elektrošoks
Māku labi taisīt vopu Sauc to arī par Flintstonu flopu
Tamijs Dī var izsamist
Beastie Boys liek bītiem
Krist
Kad taisīju grafiti Es parakstījos Čupa
Ja mans bīts ir buljons Tad reps ir zupa
Paejiet malā Kad sākas bokss
Esmu varenais Dīdžejs Ad-Roks
Gribēsiet iesist Tas beigsies jums slikti
Būsiet gar zemi Guļus un pikti
Ceļi jums drebēs Un uzmāksies žāvas
Lūgsieties žēlot Citādi nāve
Starpgalaktiska, planetāra Planetāra, starpgalaktiska
Dimensija jauna Dimensija jauna
Dari!
Klausieties visi Gan jūs, gan jūs
Esam mēs Deitonā Balle te būs
Nedēļas brīvlaiks Šķiet, maz ir baudas
Pēc divām dienām Nav jau vairs naudas
Guļu es mašīnā Viesnīcas pilnas
Satiku meiteni Nu esam pilnā
Prasu: "Ko studē?"
"Studēju dzīvi"
Saku: "Es MTV Izsakos brīvi"
Viņa gribot satikt Kādu slavenību
Saku - es MCA
Varbūt ielaidīšu Esmu es Deitonā
-Te man visi sveši -Mēs - Beastie Boys
-MTV -Brīvdienas
'86
Un kas par to?
Pirms nedēļas es biju Čenhasenā, Minesotā, ar Beastie Boys.
Viņi gatavojas turnejai un teica:
gribētu vienu Marky Mark and the Funky Bunch gabalu.
-Es labprāt viņiem to piesviestu. -Es to varētu nokārtot.
Un kas par to?
"Jūs, sūdabrāļi, neesat nekas, salīdzinot ar mums."
-Kad bijām tikuši... -Tā arī turpini, Maik!
Tas bija labs britu akcents.
Jo, Maik!
-Aiziet, vecīt! -Nu taču! Mums jāstrādā.
-Tiešām, vecīt! "Ir laiks slimot". -Aiziet!
"Vēl viena lidmašīna, vēl viens vilciens Vēl viena pudele - smadzenēm trieciens,"
repoja Beastie Boys dziesmā "No Sleep Till" šejienei.
-Ērik! -Kas ir Bruklina?
-Jūs noteikti runājat par grandžu. -Grandžs.
Grandžs.
Vai esat pamanījuši? Kad pērkat burgeru
Cozy Soup 'n' Burger, viņiem ir saldējuma kausiņš
un atvilktne ar gaļu.
Viņi paņem
un uzliek uz grila kausiņu gaļas.
Interesants fakts. Kad bijām mazi, domājām: "Jo! Kad izaugsim,
mums arī mājās būs tāda gaļas atvilktne."
-Tiešām. Tiešām. -Taisnība.
-Vai ne? -Pilnīgi noteikti.
Kā ir braukt turnejā kopā ar Foo Fighters un Sonic Youth?
Ar Foo Fighters puišiem es kopā uzaugu no...
No četru gadu vecuma. Es...
-Jo! Es pateikšu. -Tie puikas ir traki.
Tie puikas ir kā norāvušies no ķēdes.
Es pateikšu. Es ar Sonic Youth esmu kopā kopš bēbīšu vecuma.
-Tā ir. -Tiešām.
-Tie puikas ir čau. -Jo! Es mazgāju suņus kopā ar Tērstonu.
Vecīt, mēs to suni jau nomazgājām.
-Nevajag uz mani dusmoties. -Mēs to nomazgājām!
Kas ir, vecīt? Nevar visu atlikušo dzīvi mazgāt suņus.
Brauksim turnejā, vecīt! Uzspēlēsim kādu koncertu!
Tātad mēs esam pilnīgā starā un mēs esam pārsteigti.
Bet mēs arī...
Mēs arī esam pārsteigti, ka Riks...
"Un mēs arī bijām pārsteigti... ka Riks ir krievs?"
Tāpēc starp mums ir klikšķis. Starp visām šīm grupām ir klikšķis.
Jā, mēs esam kā liela kliķe. Saproti, ko gribu teikt?
Kura koncerta daļa bija vislabākā?
Kad mēs iznācām, tā bija laba daļa.
-Ko tu saki? -Domāju: kad šie čaļi uzstājās
ar "King of Rock" un arī mēs bijām uz skatuves,
tā droši vien bija labākā daļa.
-Jā, pirotehniskais efekts. -Domāju, tas bija labākais...
-Tā ir mūsu kliķe. -Jā, tā ir vienota kliķe.
Jo ziniet...
-Maiks ir galīgi nojūdzies. -Velns!
Kas, ellē, Maikam vainas?
Pie šīm drēbēm vajag arī kurpes, brāl.
Kur ir kurpes?
Es nevaru atrast ne kurpes, ne zamša bikses.
Kad MTV redz vizuāli pārsteidzošu videoklipu,
kas paplašina klipu veidošanas robežas, mēs to titulējam par izrāviena klipu.
"Shadrach" ir interesants divu iemeslu dēļ.
Pirmkārt, tāpēc, ka ir ļoti laba animācija,
un, otrkārt, tāpēc, ka tās režisors un animators ir grupas loceklis.
Režisori Džonatans Deitons un Valerijs Feriss nofilmēja
Beastie Boys koncertu,
un grupas dalībnieks MCA kadru pa kadram to pārkrāsoja,
izveidojot satriecošu animāciju.
Lūk, viņa roku darbs!
Beastie Boys jaunākais klips - "Shadrach".
Vienu mirklīti, Ādam!
Vienu mirklīti! Atvaino, Ādam!
-Ādam... -Ko? Kas ir, Deivid Kros?
Kas ir... Atvainojiet, es tikai... Kas tas ir?
Kas ir, Ben Stiller?
-Ei, puiši! -Ko? Kas...
-Kā iet? -Sveiks, Stīv Bušemi!
Sveiki! Kā iet?
Atvainojiet! Es gāju garām pa ielu nopirkt loterijas biļetes
un netīšām dzirdēju...
Es tikko pamodos, bet man liekas, ka dzirdēju...
Liekas, tu pieminēji Paul's Boutique.
Viņu jaunāko albumu sauc Licensed to Kill,
un jau pēc astoņām nedēļām tas saņēma platīna disku.
Licensed to Kill, ja?
-Ill. -Ill!
Tas ir "ill", Džouna.
Es saku - man ir tās stulbās kontaktlēcas. Pagaidiet!
Viņu albumu sauc Licensed to Ill.
Cik muļķīgs albuma nosaukums!
Visi zina, ka Paul's Boutique bija milzīga komerciāla neveiksme.
-Nožēlojama izgāšanās. -Tā bija blamāža.
-Sliktāk nevarēja. -Neviens to nepirka.
Tas noteikti bija tik pazemojoši.
Milzīga, masīva neveiksme.
-Liels paldies, ka atgādinājāt. -Mēs to zinām.
Kad tas koks mežā nokrita, neviens to pat nepamanīja.
Un mans jautājums ir: kā jūs turpinājāt...
Pat ne "kā". Kāpēc jūs turpinājāt grupas darbību?
-Bet... -Raugoties atpakaļ, mēs zinām,
ka tagad tas ir pasludināts par visu laiku ietekmīgāko repa albumu, pareizi?
Es tikai saku, Ādam, ka man tas ir kā norepots Pet Sounds...
...jo tas ir pieblīvēts ar sampliem, slāņiem...
Sampliem, slāņiem.
Hip.
Hop.
Un te jūs sakāt: "Nevienam tas nepatika."
Un man liekas, jūs domājat:
"Tas nebija labs, tāpēc es teikšu, ka tas nav labs.
Bet patiesībā gribu, lai jūs jūtat, ka tas ir labs."
Tas saistīts ar galvu - tu gribi, lai jūtamies slikti,
bet tas ir tāpēc, ka pats tā jūties.
Negribu analizēt, kas tas ir.
Un tas nav nekas liels.
-Sveiks, Maik! Kā iet, vecīt? -Un tev?
-Un šovakar... -Jo! Kā sviežas?
...būs pirmatskaņojums dziesmai "Jimmy James".
Jā.
Vai tas ir no filmas The Little Rascals:
"Kā tevi sauc?" "Džimijs Džeimss. Paprasi vēlreiz, es pateikšu to pašu"?
Nē, tas ir no My Three Sons.
Tā sērija, kur tēvocis Čārlijs ar nazi izbiedē bērnus.
Ja runa ir par turnejām, kas mums ir bijušas,
man liekas, dīvainākais cilvēks, kas tajās ir bijis, ir Maiks.
Tas puika ir norāvies no ķēdes, vecīt.
Čau! Es esmu Maiks.
-Un... -Esmu grupā Beastie Boys.
Sveiks, vecīt!
"Tumsa pašā pusdienā.
Ēna pār sudraba karoti krīt.
Izkalti asmeņi, bērna baloni."
Nepalaidiet garām Beastie Boys! '92. gadā viņiem ir turneja.
-Jā! -Kas būs pēc tam?
-Velns, jā! -Kurp brauksiet tālāk?
BEASTIE BOYS - DAFA
Svinētāji! Run-DMC un Beastie Boys ir ceļā uz jūsu pilsētu.
Un mēs iespārdīsim dzīvajā. Vai ne, puiši?
-Mazais! -Un kas par to?
Mēs to suni jau nomazgājām.
Nevajag uz mani dusmoties.
Tulkojusi Inguna Puķīte