Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Jól van. - Oké. Helló!
Várjatok! Már forog.
- Mehet? - Igen.
Jön egy rövid történet Amit muszáj elmondanom
Három rossz testvérről Kiket ismertek már nagyon
Réges-régen kezdődött
- Élt egyszer egy Ad-Rock - MCA
- És én - Mike D
Ki a kedvenced?
Mindegyikükkel tudok azonosulni.
Szerintem MCA a legkirályabb.
Mike D.
Ad-Rock baromira inspiráló.
Ha régóta hallgatsz egy bandát,
folyamatosan változik, kivel tudsz azonosulni a leginkább
az életed egyes pontjain.
Az én kedvencem Mike D.
Nagyon fura szerzet, de jó értelemben.
Van kedvenc Beastie-videód?
Az enyém egy gyúrós videó, ami sosem jelent meg.
Azonnal hívják a képernyőn látható számot!
Szerintem MCA volt a banda vezetője. Ő tartotta össze őket.
Ő találja ki az összes őrültséget.
MCA meghatározó tagja a világnak.
Nagy hatással bír, óriási szíve van.
Én mindig is úgy véltem, hogy Ad-Rock testesíti meg a menőséget.
Van egy szó, amit manapság nemigen használnak,
de szerintem remekül illik rám és ezekre a srácokra is:
Ez a szó a "macsó".
Mi macsók vagyunk.
Tökre őszinte. Brutálisan őszinte.
Zeneileg nem vagyunk tehetségesek,
ezért aztán máshogy fejezzük ki magunkat.
Yauch.
Csak annyit mondok: "Csőváz, nagyi!"
Számomra a basszusgitár a lényeg.
Ácsi, várjatok! Ne menjetek sehová!
Még nincs vége.
Mehet!
Óriási hatással volt rám a zenéjük.
Mondhatni, ez életem zenéje.
Ez életünk zenéje.
Sok együttes feloszlik,
aztán később újra összeáll.
De ők végig együtt maradtak.
Betelt a pohár Tudom, hogy ludas vagy
Lerántom a leplet a titkodról
Nem bírom tovább idebent
A kristálygömböd Mégsem olyan kristálytiszta
Miközben te hátradőlve merengsz
Én folyamatosan szenvedek, baszod
Atyaég, az egész csak kábítás
Én mondom nektek, ez szabotázs
Ez az!
Jól van.
Csá!
Mizu?
Brooklyn!
Szevasztok!
Hát...
Helló, mindenki!
- Sziasztok! Adam vagyok. - Szia, Adam!
Én pedig Mike.
Más néven Michael Diamond vagy Mike D.
Mi vagyunk a Beastie Boys New York Cityből!
Ma este elmeséljük három suhanc történetét,
akik megismerkedtek, barátok lettek,
aztán mindenféle őrültséget csináltak több mint 30 éven keresztül.
Kettőnkkel kell beérnetek, ugyanis az egyikünk már nincs köztünk.
Adam Yauch...
más néven MCA.
2012-ben gyűrte le őt a rák.
Adam halála után már nem voltunk banda.
Igen, nagyon furcsának érződött a banda Yauch nélkül,
mert eredetileg az ő ötlete volt az egész.
Habár Yauch már nincs velünk,
nekünk folyton az jár a fejünkben: "Vajon mit tenne Yauch?"
De baromi nehéz elképzelni, mit csinálna Yauch,
mert nagyon kiszámíthatatlan volt.
Szeszélyes figura volt, de erről majd később.
Megérkezett a Beastie Boys.
Továbbra is követik a legújabb divattrendeket.
Amikor épp nem vörös szőnyegen vonulnak, párizsi divatbemutatókon vesznek részt.
Micsoda fehér raszta tincsek!
Hatévnyi szünet után visszatért a Beastie Boys.
Srácok, rengeteg idő telt el.
Mi újság veletek? Jó újra látni titeket.
- Hali! - Tudom, viccesen hangozhat,
de Nagyláb foglyai voltunk.
ELSŐ FEJEZET
Most pedig szépen visszautazunk.
Nagyon messzire. Vissza az időben.
Fura gyereknek lenni egy, bocs, anya, fura családból, elég fura élmény.
És egyben magányos is voltam.
Aztán hallottam a The Clashről.
Nemcsak a zenéjük tetszett meg,
hanem rájöttem, hogy rajtam kívül is vannak még fura szerzetek.
Csak meg kell találnom őket.
Az első fura szerzetre a suliban találtam rá.
A neve John Berry.
Egyik délután megláttunk egy reklámot a The Village Voice című ingyenes lapban.
Az általunk imádott Bad Brains nevű banda reklámja volt.
A koncertjüket hirdették,
ami a The Botany Talk House nevű helyen volt.
Elmentünk a klubba,
ahol összesen 15 ember volt,
mind felnőttek.
Egyetlen velünk egykorú suhanc volt ott,
nagyon menő szerelésben.
Egy hosszú ballonkabát volt rajta, valószínűleg turkálós,
katonai bakancs,
meg házilag készített gombok voltak a ballonkabátján.
A srác neve Adam Yauch volt.
Egy '82-es Misfits-koncertről ismerem Yauchot, Mike-ot és Berryt.
Lehet, hogy Circle Jerks volt,
de a Misfitset jobban csipázom, úgyhogy Misfits-koncertet mondok.
Én és a két haverom valahogy megtudtuk,
hogy egy rakás fiatal bandázik a női mosdóban.
Úgyhogy besétáltunk,
és egy halom velünk egykorú, vagány kinézetű punk kölyköt találtunk.
Én fel is ismertem az egyiküket. Jill Cunniff volt az,
aki ötödikben osztálytársam volt.
Így már nem éreztem magam idegennek.
Aztán egy másikukat is felismertem,
Kate Schellenbachot.
Vele meg egy környéken nőttem fel.
Kate egyszerűen... vagány volt.
És okosabb is volt nálunk.
Ő a kifinomultabb, európai típusú zenét kedvelte...
Bocs, hogy közbevágok, de az, hogy Kate okosabb volt nálunk...
- Igazából... - Nem volt magasan a léc.
- Relatíve okos volt. - Nálunk okosabb.
- Így van. - Pontosan.
Szóval Kate az olyan vagány bandákat csípte, mint a Kraftwerk.
A 14. utcában lakott az édesanyjával.
Egy nagy, nyitott terű, régimódi loft lakásban,
aminek a kellős közepén Kate dobszerkója állt.
Az én első punk rock haverom Dave Scilken volt, aki...
Ő a bal oldali, én meg a jobb oldali.
Szóval a legjobb haverommal felsősként
épp kosaraztunk a suli mellett,
amikor egy eszelős kinézetű, tarajos hajú, ballonkabátos csávó
végigsétált az utcán, szintetizátorral a kezében.
Muszáj volt odamennünk dumálni vele.
Fiatalabb volt nálunk.
Hatodikos volt, és folyton lógott.
Hagyom, hogy ezt feldolgozzátok.
Az ember 11 évesen hatodikos.
Akkoriban legtöbbször a 100. utca és a Broadway sarkán,
John Berrynél lógtunk.
Itt zenéltünk.
A 80-as évek elején mindenki játszott valamilyen bandában.
Yauch erősködött, hogy csináljunk vele egy bandát.
Már a nevünket is kitalálta.
Beastie Boys.
Az együttes eredetileg belőlem, Kate-ből, Adam Yauchból és John Berryből állt.
A "Beastie" egy mozaikszó:
"A belső tökéletesség érdekében anarchisztikus állapotba lépő srácok."
Totál értelmetlen mozaikszó,
mivel a "srácok", azaz "boys" külön is szerepel a nevünkben.
Totál röhejes és túlcifrázott név.
Ráadásul pontatlan is, mivel Kate, a dobosunk csaj volt.
Az első koncertünk John Berrynél volt,
a harmadik emeleten, ahol lakott.
Yauch akkor lett 17 éves.
Azt mondta: "Tudjátok, mit?
Csinálok egy bulit, amin fellépünk."
A koncert előtt valamiért azt mondták a többiek, hogy legyek én az énekes.
Tudni kell, hogy rohadt szégyenlős srác voltam.
Gőzöm sincs, miért mentem bele.
Emlékeim szerint körülbelül 10-12 kölyök lehetett
egy nagyjából 23 négyzetméteres helyiségben.
Fel-alá ugráltak, meg pogóztak.
Tulajdonképpen olyan volt, mint egy jó hangulatú baráti összejövetel.
Akkoriban még nem voltam a banda tagja.
Én 1983-ban csatlakoztam.
John Berry ráunt, úgyhogy kilépett.
Akkoriban folyton Mike-kal, Yauchkal és Kate-tel lógtam.
HELYI KÖZTÉVÉ
Mivel folyton velük voltam, én lettem az új gitáros.
Kemény banda voltunk, de ugyanakkor mégsem.
Olyanok voltunk, mint a Monty Python és a Black Flag keveréke.
Mutatkozzatok be!
Jó, rendben. Michael vagyok, a Beastie Boys tagja.
Az én nevem Kate. Bak vagyok, és szösz van a zsebemben.
Most következik egy idősebb, érettebb tag.
- Mutatkozz be! - Ad vagyok, de hívhattok Adamnek is.
És csak szeretek a tévében szerepelni, semmi extra.
Az én nevem Adam, ahogy az övem is mutatja.
Mutassuk meg Adam övét, ha lehet!
Hány éves vagy? Tizenhárom? Tizennégy?
- Kábé. - Vagy 12-11.
Most egy kicsit ugrunk az időben.
Már nem 15 évesek vagyunk.
Hanem 16.
Mindenféle zenét szerettünk.
Hallgattunk soult, punkot, rapet és reggae-t is.
A rap ritkaságszámba ment, mert még csak pár lemez volt.
Szerettünk volna stílust váltani.
Teljesen rágyógyultunk
a Carvel nevű fagyibolt kretén reklámjára.
Üdv! A Carvel bolygóról jöttem, az űr mélyéről.
Az igazi nevem Nyali Fali.
Valaki bedobta a csodás ötletet,
hogy csináljunk egy debil, telefonbetyárkodós számot
"Nyali Fali" címmel.
- Carvel, tessék! - Csá! Nyali Fali ott van?
Ki?
Nyali Fali. Nyali Falival akarok beszélni.
Nem, itt nincs ilyen nevű személy.
Akkor Nyalika Falika. Nyaló Faló...
Egy Dave Parsons nevű pasasnak volt egy The Rat Cage nevű lemezboltja.
Rendszeresen lógtunk a suliból, hogy nála héderezzünk.
Dave aztán alapított egy kis lemezkiadót.
Kiadtuk a "Nyali Falit" lemezen.
Aztán olyasmi történt, amire egyikünk sem számított.
A DJ-k játszani kezdték a számunkat a klubokban.
A 15 barátunkon kívül mások is hallhatták a zenénket.
Egyik nap meglátogattam egy haveromat, aki valami fura diákmelót csinált.
Meghallottuk, hogy DJ Afrika Bambaataa
egy beszélgetős műsorban szerepel az épület egy másik szintjén.
Kurvára bezsongtunk.
Lerohantunk, aztán belógtunk a felvételre.
Mutatjuk, mi történt utána.
Van egy szám, ami nagyon bejön:
a "Nyali Fali" a Beastie Boystól. Érdekelne, hogy ismeri-e.
Igen, hallottam már.
Volt már szerencsém hozzá. Ütős dal.
Aha.
Neked tetszik? Miért tetszik?
Szerintem tök király szám. A rádióban hallottam...
Van benne sikamika is? Vagy valami?
Ja, van benne egy kis sikamika.
Funky nóta.
Második fejezet:
"Éjjel-nappal rapet hallgatunk."
1984-ben kijött egy szám,
ami örökre megváltoztatta a bandánk életét.
A Run-DMC "Sucker MC's" című száma.
Két évvel ezelőtt egy haverom Megkért, hogy mondjak pár rímet
Megosztom veletek, miket mondtam neki
A rímek csak úgy záporoztak mindenfelé
Egész New York a "Sucker MC's"-től zengett, amikor kijött.
Ez szólt a kocsik rádiójában,
a magnólejátszókban, a pizzériákban, az egész városban.
A Run-DMC tagjai voltak az atyaúristenek.
Mi is atyaúristenek akartunk lenni.
Áttanulmányoztuk minden számukat, minden dalszövegüket.
Átnyálaztunk minden képet róluk, hogy lássuk, milyen cipőt,
milyen ruhát hordanak.
Egész nap a kedvenc rapdalainkat elemeztük és ismételgettük.
Nem azért, mert rapperekké akartunk válni,
hanem mert ekkoriban kezdtünk írni saját szövegeket.
Asszem, most mutatunk is egy rövid ízelítőt,
ami jól illusztrálja, mennyi tehetségünk volt a rappeléshez.
Még nem tartunk ott. Az csak később jön.
- Előreszaladtam? - Fordulj el, Spike!
- Elszúrtam? Oké. - Időt kérek.
Látod ezt, Spike?
- Igen, biztosan előreszaladtunk. - A súgógép...
- Sejtettem. - Oké.
- Mehet tovább. - Halihó!
Megyünk tovább. Pedig elpróbáltuk ám! Eskü, hogy elgyakoroltuk.
Bocs, elbasztam a szöveget a súgógépben. Bocsesz!
Súgógép? Nem is tudtam, hogy van itt olyan!
Na szóval...
Micsoda átkötés, mi? "Na szóval..."
Ebben az időben volt egy nagy haknink a Studio 54-ben.
A híres-neves Studio 54-ben! Tudjátok, Brooke Shields...
Barisnyikov, Halston, Donna Summer...
Erre most reagálniuk kellett volna?
- Senkit se mozgatott meg. - Na szóval...
Előrebocsátom, hogy két együttes párviadala volt, és vesztettünk.
Szóval haknira készültünk a Studio 54-ben.
A "Nyali Fali" című dalunkat akartuk előadni.
Korábban még nem adtuk elő élőben, úgyhogy arra gondoltunk, kéne egy DJ is mellénk.
A haverunk ismert egy egyetemista srácot, aki értett a DJ-zéshez,
rapperek producere akart lenni, és volt neki DJ-felszerelése.
De a legfontosabb, hogy volt egy buborékgépe.
Várjunk! Hogy mije volt, Ad-Rock? Buborékgépe?
Ja, tesó. Jól hallottad, Mike D. Volt egy buborékgépe.
Oké.
Felkerestük a csávót a koliszobájában.
Amikor bekopogtunk, egy hosszú hajú, heavy metal arc nyitott ajtót.
Fura, cipzáros bőrkesztyűt viselt, úgyhogy totál betojtunk tőle.
Azt hittük, ez valami tévedés.
Aztán kitárta előttünk az aprócska koliszoba ajtaját.
A szobában egy komplett hangosító rendszer volt,
meg lemezjátszók és dobgépek.
És igen, hölgyek, urak, volt ott egy buborékgép is.
Vajon mit csináltunk?
Azon nyomban bevettük a buliba.
A srác nem más volt, mint Rick Rubin.
Első blikkre furcsának tűnhet, hogy összeálltunk Rick Rubinnal,
mivel ő Long Island-i, mi meg New York-iak vagyunk.
Ráadásul Rick egy csomó dolgot szeretett, amit mi nem.
Ilyen volt a birkózás és a heavy metal.
De mi mókásnak gondoltuk a szitut.
Rick sokkal öregebbnek tűnt nálunk...
Nos...
Jobban is időzíthettük volna ezt a képet.
- Nos... - Hát...
Megmagyarázzuk a set-top-boxot?
- Mindenki azon kattog, nem? - Ja.
Akkoriban nagyon modern cuccnak számított.
Volt set-top-box, többvonalas telefon...
Azok a régi szép idők, amikor egy doboz Salem cigi
és egy teli hamutartó volt az ember ágya mellett!
Ugye milyen jó volt?
Nos, tehát Rick sokkal idősebbnek és érettebbnek tűnt nálunk.
Még pénze is volt, amiből éljen.
De a legkirályabb vonása az önteltsége volt.
Ha csipált valamit, mindenkinek csipálnia kellett.
Szinte fertőző volt.
Nem tudtál úgy lazulni Rickkel, hogy ne izgasson téged is az, ami őt izgatta.
Így kedveltük meg a pankrációt.
Idézőjelesen.
- A heavy metalba viszont beleszerettünk. - Határozottan.
- Határozottan! - Határozottan.
Mindössze egy hét leforgása alatt rájöttünk,
hogy a kezdetben bolondnak hitt kesztyűs csávó
valójában a létező legnagyobb arc.
Teljes jogú tagja lett a bandánknak.
Ő lett a mi fura, de menő bátyánk.
A koliszobája meg az új főhadiszállásunk lett.
Az új Rat Cage.
A suli helyett mindennap Rick koliszobájában lógtunk.
Zenét hallgattunk, aztán elmentünk valami klubba,
utána meg kajáltunk valamit egy gyorskajáldában.
Zabálás közben kiveséztük az estét,
meg tervezgettük, milyen zenéket fogunk csinálni.
A Studio 54-es hakni után már volt egy DJ-nk.
Úgy voltunk vele, hogy: "Szarunk rá, megpróbálkozunk a rappeléssel is."
Rick tehát csatlakozott hozzánk, mégpedig DJ Double R néven.
Az első haknijainkat Rickkel úgy toltuk le, hogy az első felében zenéltünk,
utána levonultunk a színpadról, a második félidőben pedig rappeltünk.
- B-E-A - S-T-I-E
Mi vagyunk a négy vadállat Kidöntjük a hely falait
- A nevem Adam Yauch Mester - Zúzda van
- Itt van Mike D - És Katie Schellenbach
Jön a hiphop, meg ne állj
Nyomd a zenére Míg össze nem esel
Oké, jól van, szerintem...
Ennyi...
Ennyi elég is lesz.
Minden rapper papírról olvassa a szöveget, nem?
Nem így szokás?
A spanjaiddal lógni és együtt rappelni a "Sucker MC's"-t egy dolog.
De színpadon, közönség előtt saját szöveget rappelni,
nagyon más érzés.
Akkor még nem tűnt fel, csak később,
hogy minél többet lógtunk Rickkel, és utánoztuk őt,
annál kevesebbet lógtunk Kate-tel.
Pontosabban fogalmazva: Kate annál kevesebbet lógott velünk.
Szerintem a barátaink értetlenkedve figyelték,
miért lógunk Rickkel folyton-folyvást.
Most mi az? Néha enni is kell.
Rick ezekben az időkben csinált zenét az "It's Yours" című rapszámhoz,
egy T La Rock nevű rapper számára.
Korábban a rapszámok zenéjét együttesek játszották.
Funky, letisztult stílusban nyomták, hogy a rádiók is játsszák a számot.
Az "It's Yours"-t viszont csak egy rapper és egy dobgép adta elő.
Nyers és durva hangzásvilága volt.
Szóval, egyik este
Rick szólt, hogy találkozója van Russell Simmonsszal a Danceteriában.
Nem tudtuk, hogy miért találkoznak,
úgyhogy gőzerővel igyekeztünk kihallgatni őket a bárban.
Ugyanis ez a Russell nevű tag nemcsak a Run-DMC menedzsere volt,
hanem DJ Run tesója is.
Nem valami jöttment volt,
aki ismer valakit, aki ismer valakit a rap világából.
Russell maga volt a rap.
A rapvilág epicentrumát alkotta.
Miután Russell lelépett, totál felpörögve rohantunk oda Rickhez:
"Cső, csumi, csá, Rick! Mesélj el mindent!
Mit mondott neked Russell?
Mondd el szóról szóra, miről dumáltatok!"
Teljesen... fel voltunk pörögve.
Így igaz.
És ilyen hangunk volt 16 éves korunkban.
Rick elmondta, hogy Russell lepetézett,
amikor megtudta, hogy az "It's Yours" zenéjét egy újonc fehér csávó csinálta.
Rick azt mondta, összecimbiztek,
és eldöntötték, hogy megalapítják a Def Jam nevű lemezkiadót.
Hékás, hékás!
Ide figyelj, tedd le a telefont, és ezt nézd!
A "Jam" zenét jelent.
A "Def" a "határozottan" szó rövidítése.
Ez tehát határozottan a legjobb zene a piacon!
Határozottan Határozottan jó zene
És Rick valahogy szóba hozott minket, miközben Russell-lel dumált.
"Figyu már, ismerek három fehér rappert.
Még gimis csírák.
Eredetileg punk rock stílusban nyomulnak, de a hiphopot még inkább csipálják.
Egész álló nap rapszámokat hallgatnak."
Russell Simmons azonnal meglátta a lehetőséget egy fehér rapbandában.
Napokon belül találkozóra hívott minket az irodájába.
Mi egy hivalkodó, puccos irodára számítottunk,
de amikor felmentünk hozzá, csak két kis szobát találtunk.
De így is elég menő volt,
ugyanis az egyik szobában ott volt Kurtis Blow, a rap kibaszott királya!
Ott volt Russell irodájában, próbált megtanulni breakelni.
Nem tudom, miért, de próbált fejen pörögni.
És ez még nem minden!
Ismeri innen valaki a Full Force nevű bandát?
Nos, Kurtis körül ott álltak a Full Force tagjai.
Nézték, ahogy próbált megtanulni breakelni.
A lényeg az, hogy kurvára beteg látvány fogadott minket.
Önbizalom tekintetében
Russell még Ricken is túltett.
Russell mellett
az ember elhitte, hogy a világ legfaszább dolgai fognak történni vele.
1984-ben senkit se izgatott a rapzene.
Rádióban is alig játszottak rapet.
De Russell mindenhol szenzációként beszélt a stílusról.
"A Run-DMC lesz korunk legnagyobb együttese!"
"Rick Rubin pedig a rap Phil Spectora lesz!
A Beastie Boys?
Fehér vadállatok, akik a világ leghíresebb bandája lesznek!"
Na jó.
Álljunk itt meg egy pillanatra!
Ekkor még csak ismerkedtünk a rappeléssel.
Jóindulattal is csak középszerűek voltunk.
De Rick és Russell hittek bennünk, és ez önbizalmat adott nekünk.
Elintézték, hogy felvehessük az első rapszámunkat.
A címe "Rock Hard".
Elismerem, nem a legjobban sikerült számunk.
De odavoltunk a rapzenéért, mindenáron rapperek akartunk lenni.
Mi akartunk lenni az új Run-DMC.
"Fehér vadállatok vagyunk, jól látod.
A tévéddel nincs semmi baj a világon."
Ezt a sort Russell Simmons írta.
Folyton ezt nyomatta velünk, mert szerinte menő,
fehér vadállatos, punkos, ilyen meg olyan szöveg.
Az is tőle jött, hogy:
"Dobolni is tudok, gitáron is játszok.
Vadállatok vagyunk, sőt, rocksztárok."
Mi meg bólogattunk.
Elvégre ő volt a rap mindentudója.
Az ő irodájában breakelt Kurtis Blow őrült módjára.
Ha szerinte ez a szöveg friss, egyedi, vad és merész volt,
akkor mi toltuk, ahogy a csövön kifért!
Itt van Mike D, Ad-Rock és MCA
Mindegyikük nevét tudni ér
Ezek a srácok tudnak valamit
Kirobbanó banda Imádnak lazulni
Lazulni, lazulni...
Vadulni
Bármennyire is szeretném Ricket és Russellt hibáztatni a szám minőségéért,
ez a mi alkotásunk.
Mi írtuk meg és rappeltük el a dalszöveg többi részét.
Azt akarták, hogy egy 80-as évekbeli metálbanda ratyi rapváltozata legyünk
gumi orrú Adidas cipőben és melegítőben.
Mi pedig rábólintottunk.
- Naná. - Igaz?
Komoly volt.
Aztán egy ponton eldőlt, hogy ki kell raknunk Kate-et a bandából,
mert nem illett az új, keménykedős, rapperes imidzsünkbe.
Elbaszott egy helyzet, mi?
A Beastie Boys megalakulásakor a barátaink többsége lány volt,
mégpedig a legmenőbb lányok.
Szégyenletes belegondolni, hogy cserben hagytuk őket.
Úgy értem, basszus, lehet, hogy Kate magától is kilépett volna,
de akkor is szar, hogy így alakult.
Addig a bandánk jóformán egy vicc volt.
Poénból csináltuk az egészet.
Csak annyi volt a célunk, hogy jókat röhögjünk együtt.
Aztán jött Rick és Russell a nagy tervekkel ránk vonatkozóan.
Rick olyan volt, mint egy menő báty,
Russel meg olyan, mint egy őrült nagybácsi.
Ekkortól minden este együtt lógtunk, sülve-főve együtt voltunk.
Klubokba jártunk, különféle koktélokat iszogattunk...
Olyanok voltunk, mint egy jó értelemben elbaszott család.
Ha fiatalok vagytok, be vagytok piálva, és Russell Simmons azt mondja nektek,
hogy ti lesztek minden idők legnagyobb rapbandája,
egy idő után elkezditek elhinni a dolgot.
Aztán történt valami őrületes dolog.
Spike.
Bocs! Ne haragudjatok! Ennél a résznél az jött volna, hogy...
Mindegy is, tré poén lett volna. Haladjunk!
Most akkor lesz valami, vagy sem?
Ma este nem.
De ez az uccsó előadás. Mikor, ha nem ma este?
Nem töltöttük be a gépbe.
A végére talán összehozzuk.
Elintézem.
Az "őrületes dolog" elhangzása után
jött volna egy animáció. Max Tannone haverom a... Mindegy.
Amúgy tudtátok, hogy mi voltunk Madonna előzenekara az első turnéján?
Bizony ám! Ennek az a története, hogy...
Őrületes dolog.
Sikerült.
Most már mindegy.
Szóval, egy nap felhívta Russell Simmonst Madonna menedzsere, Freddy DeMann.
Megkérdezte, szeretne-e a Run-DMC Madonna előzenekara lenni
az első turnéján.
Russell azt mondta: "Naná, koncertenként 20 rongyért."
Erre Madonna menedzsere: "Kösz, de nem."
Aztán Madonna menedzsere pár órával később újra felhívta Simmonst:
"Figyu, Russell, szeretne a The Fat Boys Madonna előzenekara lenni?"
Mire ő: "Hú, öcsém! A The Fat Boys sajnos nem ér rá, nagyon elfoglaltak."
Russell sosem volt a The Fat Boys menedzsere.
Folytatta: "Viszont
van egy Beastie Boys nevű bandám, akik 500 dolcsiért megcsinálják."
A következő pillanatban
már a washingtoni Seattle Four Seasons hoteljében voltunk,
gőzerővel készülve Madonna felvezetésére!
Emlékszel?
Még a turné előtt óriási ötletünk támadt.
Hogy érhetnénk el, hogy emlékezzen majd ránk a közönség?
Tudtuk, hogy a dalainkkal ez biztos nem fog menni.
Az a nagy ötletünk támadt, hogy legyünk minél bunkóbbak és vállalhatatlanabbak.
Csá! Készüljetek, Detroit, Philly, Cincy és LA!
Érkezünk!
Tudtuk, hogy ha csak szimplán
letoljuk az összvissz két számunkat, amink akkoriban volt,
aztán megköszönjük, és jó éjszakát kívánunk a közönségnek,
tojni fognak ránk.
Ehelyett emlékezetesek akartunk lenni.
Emlékezetes faszfejek.
Mi igazi rocksztárok vagyunk!
Mindenki Madonnáért jött a koncertre,
minket magasról leszartak.
De itt jött be a képbe Rick pankrátoros taktikája.
Azt akarta, hogy olyan vadállat pankrátorok legyünk,
akik a ring széléről ordibálnak a kamerába, valahogy így:
Csak azért nem csináltunk még videóklipet, mert ha csinálnánk egyet,
át kellene nevezniük az MTV-t Beastie TV-re,
mivel éjjel-nappal a mi klipünket nyomatnák.
"A Beastie Boys napjaink zeneiparának egyik legütősebb bandája." Itt írják.
Úgy érzem, feleslegesen jártatom a számat.
Valószínűleg semmit sem értettél.
- Szerintem vége is az interjúnak. Kösz! - Dettó.
Szóval...
Szóval a Madonna-turné minden estéjén
besétáltam a színpad közepére, majd rákezdtem egy ilyen szövegre:
Ad-Rock király vagyok!
Én vagyok a Kings Theatre kibaszott királya!
A bandánk neve Beastie Boys, és ma este mindenkit a földbe döngölünk!
Miután végeztünk, eláshatjátok magatokat a picsába,
mert ti csak kibaszott csírák vagytok!
Itt jegyezném meg, hogy Adam őket ócsárolta.
Egy "szeret, nem szeret" dolog volt.
Mi utáltuk őket, ők is minket, úgyhogy szerelem volt.
Miután vége lett a turnénak, első dolgunk volt
mindenkinek jó hangosan elújságolni, hogy:
"Figyu már! Madonnával turnéztunk!"
A világ legfaszább élménye volt.
A turnét követően hivatalossá vált:
rapbanda lettünk.
Ez komoly?
- Pacsi? - Aha.
Megint divatba jött, Adam. Nagyon dívik.
Russell leszervezett nekünk egy haknit az Encore nevű klubba.
Kurtis Blow, a rap királyának felvezetői voltunk.
Egymásra néztünk, és azt mondtuk:
"Öcsém, Kurtis Blow felvezetői vagyunk? Ez nagyon baró!"
- Na most... - Szó szerint ezt mondtuk.
- Csak hogy tudjátok. - Bizony.
Na most tudni kell, hogy az Encore közönsége 100%-ban feketékből áll.
Mi voltunk az egyetlen fehérek a helyen.
Valahonnan az a remek ötletünk támadt,
hogy érkezzünk limóval, ilyen szerelésben.
Mi olyan vicces?
Igen, azok fejkendők a fejünkön.
Szóval...
Szóval amikor színpadra léptünk, hogy előadjuk a "Rock Hard" című számunkat,
felkapcsolták a hely összes lámpáját.
Csupa fluoreszkáló lámpa, mint egy kibaszott boltban.
A közönség szinte egy emberként kezdett kiabálni:
"Csá, Menudók! Mizu?"
"Csipállak titeket, Menudo!"
Igen, Menudónak hívtak minket.
Szerintem Menudóknak, többes számban.
Ja.
Úgyhogy hamar kukáztuk ezt a dizájnt.
Harmadik fejezet:
"A dal, ami mindent megváltoztatott."
HARMADIK FEJEZET A DAL, AMI MINDENT MEGVÁLTOZTATOTT
Máshogy kezdtük írni a számainkat.
Nem gitárral a kézben, verzé-refrén-verzé-refrén módra.
Az állatkodás vált az alkotói folyamatunkká.
Valahogy így nézett ki a dolog.
Mikey.
Sétálgattunk az utcán.
Így...
Csá!
Így sétálgatunk az utcán.
- Hogy s mint? - Mizu, haver?
Ezt sokszor elpróbáltuk.
Szóval sétálgattunk az utcán,
és összevissza idéztünk más számokból,
meg viccesnek hitt baromságokat nyögtünk be.
Mondjuk, az egyikünk bedobta az egyik kedvenc számunk egyik sorát...
Ezt kapd ki!
Mire a másikunk azt mondta: "Öcsém, ebből tök jó szám lenne!
Mondanád, hogy 'ezt kapd ki', mire Menő Rick azt felelné..."
Nyomjad!
Aztán jött egy újabb ötlet: "Utána jöhetne, hogy..."
Csá, Leroy!
És kész is volt.
Aztán...
Aztán bementünk a stúdióba egy ilyen egyszerű és kretén ötlettel,
és számot csináltunk belőle.
Hé, Leroy!
Ezt kapd ki, nyomjad!
Nyomjad!
Adam őrült módjára nyomogatta összevissza
a DX dobgépe bizgentyűit.
Amikor nagyon fellelkesült,
letépte a fejéről a fejhallgatót, elhajította, és azt kiabálta:
"Hé, skacok! Ezt figyuzzátok!"
Nem. Ez te voltál, Mike.
Én ezt csináltam.
Mindegy, szóval...
Ez amúgy tisztelgés előtted, Adam.
Csinált egy ütős, go-gós, szvinges stílusú muzsikát.
Amikor Yauch és én meghallottuk, azt mondtuk: "Fasza."
Aztán amikor fel lett turbózva a 808-as dobgéppel,
az volt az igazán agyeldobós.
Ezt kapd ki, nyomjad!
Nyomjad!
Szóval ott voltunk hárman a kütyüinkkel.
Olyan zenét csináltunk, ami tetszett nekünk.
Ahelyett, hogy másokat próbáltunk másolni,
mint a "Rock Hard" esetében,
önmagunkat adtuk.
Vagy legalábbis önmagunk elképzelt verzióját.
Rick bejött a stúdióba, mi meg lejátszottuk neki.
Totál lepetézett tőle a tag. Ilyet szólt:
"Semmin se változtassatok, srácok!
Ez állati! Le akarom játszani Russellnek.
Ezt azonnal meg kell jelentetni!"
Meglepődtünk, de ráizgultunk a témára.
Rick összemixelte, hogy ütősebb és profibb hangzású legyen.
Állati jól szólt benne a 808-as dobgép.
- Így ni! - "Így ni!"
A keleti part összes kocsijának ablaka ettől rezgett.
Egy csomó hangfal beszakadt tőle.
Rájöttünk, hogyan gyúrjunk össze számunkra kedves dolgokat,
ütemeket, dallamokat, sikamikálást egy számmá.
Egy új stílussá.
Az történt tehát, hogy megtaláltuk a saját hangunkat.
Komolyan mondom Nagyon ellazulok
Amikor betömök a zsebembe Egy dollárköteget
Sört kortyolgatok Az ablakban állva
Ha megkaptam a pénzem, lazulhatok végre
Újra itthon vagyok Az óvadéknak hála
Mennyi az idő? Irány sört venni, bástya
Russell és Rick jóvoltából a Def Jam kiadta a "Hold It Now, Hit It" számunkat.
Elkezdték bulikban és klubokban is játszani,
ami nagy dolog volt számunkra.
Olyan számok mellett játszották a miénket, mint LL Cool J-től a "Rock the Bells",
vagy a Run-DMC-től a "Peter Piper". Mindegyik nagy kedvencünk volt.
Volt egy haknink Phillyben.
Ráadásként lenyomtuk az új számunkat.
Amint felcsendült a "Hold It Now", mindenki megőrült,
az egész klub.
Nagyon király érzés volt. Azt mondtam magamban: "Ez igen!"
Ott állok 19 évesen.
Van már egy kis zsozsó a zsebemben.
A rapperek tudják, ki vagyok.
Ingyen megyünk be a klubokba.
Ingyen piákat kapunk. Fűzzük a csajokat.
- Bepiálunk. - "Ad-Rock!"
Állatkodunk. Szalvétákra írjuk az új szövegeket. Egymás alá adjuk a lovat.
Aztán bemegyünk a stúdióba, és csinálunk egy számot a semmiből.
Másnap éjjel ugyanez.
Négy, és három, és kettő, és egy Szeva!
Ha elkezdek rappelni, a csírák elfutnak Úgy ám!
Itt van velem Ad-Rock és Mike D Te meg nem
Több bennem a szufla Mint Picasso képein a festék
Nem minden rímem klafa De van köztük néhány fasza
Nem meglepő, hogy lecuppantanál hamar
B-E-A-S-T-I-E...
Szóval éjjel-nappal alkottunk, gyártottuk a számokat.
Russell pedig megjelentette őket, egyiket a másik után.
- Kiadtuk a "Paul Revere"-t. - Átütő siker!
Kijött a "The New Style", ez a szám.
Átütő siker!
Aztán egy nap Russell bejött a stúdióba, és azt mondta:
"Minden idők legkirályabb rapbandája vagytok.
Csináljatok már egy komplett albumot!"
Ebben az időben Adam és én is
lepukkant kecóban laktunk.
Tudjátok, mint minden 19 éves.
Yauch viszont egy elegáns kéglibe költözött Brooklyn Heightsben.
Ráadásul ingyen lakott ott,
mivel ő volt az épület házmestere.
- Tényleg. - Nem kamu.
Ha valakinek elromlott a radiátora, Yauch ment megszerelni.
Szart se tudott a szerelésről,
de az ösztöneire hallgatva bármit meg tudott csinálni.
Egyik éjjel én és Mike benéztünk hozzá,
és egy magnó volt a konyhaasztalán.
De nem kazettás magnó,
hanem a hagyományos orsós magnó.
Nem tudtam, hogy volt ilyenje.
Szóval ott álltam, tanulmányoztam,
próbáltam rájönni a miértekre.
Ugyanis a szalag az egyik orsóról
nem közvetlenül a másik orsóra futott át, mint általában,
hanem körbetekert egy mikrofonállványt,
majd még egy mikrofonállványt,
utána egy széket,
és úgy futott rá a másik orsóra.
Adammel csak ámultunk és bámultunk:
"Ez valami kibaszott bűvésztrükk?"
Aztán Yauch odalépett, és elindította a lejátszót.
A Led Zeppelin "When the Levee Breaks" című számának dobpergése kezdett szólni.
De nem folytatódott a szám, csak a dobpergés ismétlődött újra és újra.
Láttam már DJ-ket ilyet csinálni két CD-vel és DJ-pulttal.
De orsós magnóval még nem láttam ilyet.
Varázslatos volt a hangzás és a látvány is.
Yauch hallotta valahonnan,
hogy Jimi Hendrix és Sly Stone csinál ilyet, így ő is ki akarta próbálni.
De honnan hallhatott róla?
Akkoriban még nem volt se YouTube, se Google.
Ki akartuk használni Yauch találmányát,
úgyhogy elkészítettük a "Rhymin' & Stealin'" című számot.
Ali Baba és a negyven rabló
Gyújtogatnak, törnek-zúznak Rappelve lopnak...
Miközben a Licensed to Ill című albumunkat hegesztettük,
Rick Rubin a Run-DMC Raising Hell című új albumán is dolgozott.
A feldolgozásuk, amit az Aerosmith "Walk This Way" nótájához csináltak,
gigantikus siker lett a rádióban és az MTV-ben is.
A Run-DMC egy kibaszott pillanat alatt világhírű banda lett.
'86 nyarán turnézni indultak, Russell pedig minket tett meg előzenekarnak.
A Beastie Boys feladata a Raising Hell turnén,
hogy felpörgesse a népeket a koncertre.
Elhatároztuk, megőrülünk a színpadon,
hogy feltüzeljük a közönséget.
Akkora sztárok voltak, hogy mire Miamiba ért a turné,
a kosárlabdacsarnok helyett már baseballstadionban volt a koncert.
Joe Perry és Steven Tyler az Aerosmithből elrepültek Miamiba,
hogy letolják velük azt az egy számot.
Egyértelmű volt, hogy kurva nagyot fog szólni.
A csaj hintázni kezd Szinkronban a csávókkal
A lábai a magasba szállnak...
Ugorjunk a nagy pillanathoz, amikor az Aerosmith csatlakozik a Run-DMC-hez,
hogy eljátsszák a bolygó legnépszerűbb slágerét.
Amint kisétáltak a színpadra, megveszett a közönség.
De volt még egy fickó a színpadon.
Yauch.
Yauchnál éppen volt egy basszusgitár.
Jam Master Jay a Run-DMC-ből pedig gondolta, jó poén lenne,
ha Yauch basszusgitáron kísérné őket a szám alatt,
a színpadon, egy baseballstadionban, Miamiban.
És Yauch zseniálisan lehozta, baszki!
Az Aerosmith tagjai kábultan figyelték a srácot.
"Ki ez a piás kretén a színpadon?
És miért basszusgitározik velünk?"
Yauch az egész szám alatt próbált vállt vállnak vetve gitározni
Joe Perryvel, aki viszont kurvára nem volt vevő rá.
Az lett belőle,
hogy Yauch háttal futkározva üldözte őt a színpadon.
Mi meg a színpad mellett állva
lestünk, ordítottunk, vinnyogtunk a röhögéstől. Imádtuk.
És amellett, hogy kurva nagy élmény volt együtt turnézni és lógni a Run DMC-vel,
rengeteget tanultunk tőlük minden egyes nap.
Mintha a rap doktori iskolájába jártunk volna.
Mi aztán soha nem állunk le Tovább űzzük-hajtjuk
Bizony...
Nincs mit bizonyítanom
Jól figyelj Mert letáncollak, öreg
Vedelem a sört Két pofára szlopálom
A DJ-pultban állva Megadom a...
Az én nevem Run Vad a bandám
Figyeld meg jól a rímeimet Van belőlük bőven mindenkinek
Itt van velem DMC az oldalamon
Fogd a mikrofont...
Amikor hazaértünk a turnéról,
kiderült, hogy Rick már elkészült az albumunk végső verziójával.
Furcsa volt, hogy a tudtunk nélkül dolgozott rajta,
mert Yauch mindig nagyon érdeklődött a felvételek technikai aspektusai iránt,
szóval tuti, hogy ki volt bukva kicsit.
De Rick elképesztő munkát végzett.
Sikerült a furcsa rapszámainkból
letisztult, ütős, rádióba illő dalokat faragnia.
Már sokkal inkább hangzottak igazi számoknak, mint marhulásoknak.
Bronz majom, funky majom
A bronz majom a mindenem Funky majom
Bronz majom
Negyedik fejezet:
"Korábban említettünk egy számot, amiről azt hittük, mindent megváltoztatott.
Valóban változtatott dolgokon.
De most jön az a szám, ami tényleg mindent megváltoztatott."
Érdekesség, hogy már majdnem kész voltunk a Licensed to Ill albumunkkal,
de Russell szerint túl rövid volt,
úgyhogy szükségünk volt még egy számra.
Yauchnak és egy barátjának, Tom Cushmannak volt egy Brooklyn nevű bandája.
Volt egy "Fight for Your Right (To Party)" című számuk.
Yauch azt mondta:
"Csináljunk abból a Brooklyn-számból egy Beastie Boys-számot!"
Az a szám egy poén volt.
Egy kamu partihimnusz, ami kiparodizálja a partiarcokat és a bulihuligánokat.
Nos, mi sosem találkoztunk partiarcokkal vagy bulihuligánokkal.
De zseniális ötletnek tűnt kiparodizálni őket.
Az volt a nagy ötletünk, hogy veszünk egy kicsit ebből...
egy kicsikét ebből...
egy csipetnyit ebből...
meg egy leheletnyit ebből.
Aztán ezeket szépen összekeverjük.
A végeredmény pedig...
Harcolj a jogodért
Hogy partizhass
Aztán brutálisan felpörögtek a dolgok.
Szinte már másnap kiadtuk a számot.
Aztán jött a videóklip.
A csapból is ez folyt.
Otthon eszegettem a müzlimet,
közben pedig vagy ötször lement a klip egy óra alatt az MTV-n.
Akkoriban mindenki az MTV-t nézte,
és állandóan a mi klipünket játszották.
A házilag készült videóklipünk, amit egy haverunk lakásában vettünk fel,
Michael Jackson, Prince és Tina Turner klipjei között futott a tévében, baszki!
Beszarás volt, de komolyan!
Így történt tehát, hogy...
- Beszarás. - Jaj, már!
Így váltunk a környék hírességeiből
az underground hiphop világának közismert bandájává.
A Licensed to Ill megjelenése után rendre felismertek minket az utcán.
Bárhova mentem, folyton bekiabáltak:
"Csá, Mike D!"
"Csákó, tesa!"
Velem és Yauchkal is ugyanez volt.
Amikor valaki felismert minket, odakiabált:
"Csá, Mike D!"
Így történt.
Szóval nagyon elhittük magunkat.
Aztán kábé két hónappal később
Russell útnak indított minket az első amerikai turnénkra.
Mi pedig
magunkkal vittük Dave Scilkent, Ceyt, DJ Hurricane-t, meg az összes haverunkat.
Úgy vitték az albumunkat, mint a cukrot.
Ekkor kezdtük úgy érezni, hogy valami megváltozott.
Híresnek lenni a saját városunkban egy dolog.
De híresnek lenni a montanai Missoula plázájában,
valami egészen más érzés.
A turné kezdete előtt
Russell összehozott minket egy fura arccal,
hogy elmondjuk neki, miket akarunk a színpadra.
Szopatni akartuk a tagot, úgyhogy elkezdtük sorolni neki: "Figyelj, tesa,
három méter magas sörösüvegekből legyen felépítve a DJ-pódium!"
- "Pipa." - "Akarunk egy ketrectáncost ketrecben."
- "Pipa." - "Meg egy nagy dobozt,
amiből egy 7-8 méteres fasz lövell ki a koncert végén."
- "Okézsoké, sima ügy." - Okés?
Láss csodát,
megérkeztünk a montanai Missoulába az első koncertünkre, és minden ott volt.
Adjad neki, toljad neki, Mike D!
Apai-anyait beleadtunk, nagyon izgatottak voltunk.
Fogalmunk se volt, kik fognak eljönni a koncertünkre.
Eszünkbe se jutott, hogy a partiarcok és a bulihuligánok,
akiket kiparodizáltunk, megjelennek.
De kiderült, hogy imádták a "Fight for Your Right (To Party)"-t.
Mi pedig imádtuk, ha imádnak,
úgyhogy szartunk az egészre. Ideje volt baszatni a bulit!
Végül aztán minden úgy lett, ahogy Russell korábban megmondta.
Néha megjelent egy-egy koncertünkön, és a következőt ismételgette:
"Látjátok, én megmondtam, basszátok meg!
A világ urai lesztek!"
Egyre többen jöttek a koncertekre.
Egyik este még csak 1000 ember, a következőn már 2000.
- Chicago, Atlanta... - Miami.
Miami.
- Munich. - Munich.
Houston.
Koncertek, szállodák, afterpartik, after-afterpartik...
Életünk legjobb időszaka volt, baszki, őrületes volt!
A Licensed to Ill hivatalosan is
a lemezkiadó legjobban nyitó albuma.
- Ki az előadó? - A Beastie Boys.
Így van.
Taposs a gázba Ez nem kamu metál, láttad
Forróbb a motor Mint egy forró teáskanna...
1987-ben a Beastie Boys uralma alá hajtja Amerikát!
Koncert koncert hátán Országszerte zúzunk
A Beastie Boys számára Minden nap nyaralás...
Hogy találtatok egymásra? A Juilliardban?
Ez nem kamu Lenyúlom a pénzed
Bejárom Amerikát Hogy táncoló csajokat stíröljek
Miközben te melózol Napi nyolc órában
A Beastie Boys Istenkirály koncertet tol a csarnokban
Mindeközben furcsa dolog történt velünk.
A partiarcokat kiparodizálókból partiarcokká vedlettünk.
Nyomjunk egy fejkoccot!
Mi a szitu, MTV?
- Mi vagyunk a Beastie Boys! - Ja!
Úgyhogy a poénosnak szánt dalaink új megvilágításba kerültek.
Például volt egy számunk az első albumon,
amit egy gagyi, ironikus viccnek szántunk,
de kiderült, hogy mégsem olyan vicces.
Most idézek egy részt a számból.
"A csajok mosogassanak!
A csajok takarítsanak!
A csajok mossanak!
Csajokat a fürdőmbe! Csajokat!"
Akkoriban nem tudtuk, mi megy túl a vicc határán.
Rohadtul nem vágtuk, hol húzódik a határ.
Nem tudtuk, mit lehet, és mit nem.
Amikor volt egy kis szünet a turné során, nem hívtam fel a barátaimat,
mert már egyáltalán nem érdekeltek.
Eljutottam arra a pontra, hogy már nem ismertem magamra.
Tisztán emlékszem, hogy egyszer láttam Kate Schellenbachot egy boltban,
de nem köszöntem neki.
Lehet, hogy észre se vett. Nem tudom.
De ha észrevett,
akkor biztos, hogy egy magából kifordult énemet látta.
Emlékszem, én hátul álltam a hűtőknél,
ő meg a kasszánál fizetett,
közben pedig jóízűen nevetgélt egy barátjával.
Azt hiszem, azért nem köszöntem oda neki, mert szégyelltem azt, akivé váltam.
Ha már a változásról beszélünk,
megragadnám az alkalmat, hogy bocsánatot kérjek a tesómtól, Matthew-tól,
amiért anno folyton "dellának" hívtam,
amikor próbált komolyan beszélgetni velem.
"Hallod, della, nem tudom, della."
Erre ő: "Mi a fasz bajod van? Beszélj már normálisan!"
Egy szó, mint száz,
sajnálom, Matthew. Pöcs voltam veled.
Ezzel elérkeztünk az ötödik fejezethez, melynek címe: "Pöcsök egy dobozban."
ÖTÖDIK FEJEZET PÖCSÖK EGY DOBOZBAN
A lemezünket vitték, mint a cukrot, a koncertek pedig egyre durvábbak voltak.
Úsztak a piában és a káromkodásban.
A déli államokban megpróbáltak letiltani a züllött viselkedésünk miatt.
Az egyik koncert után szó szerint sutyiban kellett távoznunk egy furgonnal,
hogy letartóztatás nélkül hagyhassuk el az államot.
A brit sajtó rendszeresen beszámolt rólunk és a minket övező helyzetről.
Úgyhogy mire Angliában is turnéztunk,
tele voltak az ottani címlapok rólunk szóló, kitalált sztorikkal.
HALDOKLÓ GYEREKEKEN GÚNYOLÓDNAK
Mindenki úgy könyvelt el minket, hogy eszelős állatok vagyunk.
A címlapon olvasható dolog nem történt meg, szeretném tisztázni.
"UTÁLJUK ANGLIÁT" IGEN, A BEASTIE BOYS MONDTA
De azért imponált, hogy a "'Szörnyeteg' Horovitz" névvel illettek.
- Vagányul hangzik. De... - Ja.
Kár, hogy nem terjedt el ez a neved.
- "Szörnyeteg" Horovitz? - Ja, jó név.
Konkrétan még a Parlamentben is téma volt,
hogy beengedjenek-e minket az országba.
NEM KÉRÜNK A BEASTIE-KBŐL
Nagyon komoly.
A turné összes állomásán azt éreztük,
hogy mi kismiskák vagyunk a közönséghez képest.
Az utolsó, liverpooli koncertünkön
totál elszabadult a pokol.
HÁBORÚS ÁLLAPOTOK
Amint elkezdtük a koncertet Liverpoolban,
a közönség elkezdett focirigmusokat kántálni, aztán megdobáltak.
Záporoztak a színpadra a sörösüvegek...
Jesszusom, Mike! Ne már!
Repkedtek a dobozok és az üvegek.
Úgyhogy a koncert felénél kitörtünk, aztán visszamenekültünk Londonba.
SÖRÖSÜVEGEKKEL ÜLDÖZTÉK EL A BEASTIE BOYST
Azt gondolná az ember, ezek után leálltunk kicsit,
hogy lenyugodjanak a kedélyek.
De nem álltunk le.
Rögtön mentünk turnézni Japánba.
Azt követően pedig
újra végigturnéztuk az Egyesült Államokat, baszki.
Szünet nélkül.
Nem volt megállás.
Russell azt mondta: "Turnéztok tovább.
Egy valag pénzt fogtok keresni. Boldog rocksztárok lesztek."
Mire mi: "Okés, Russell, ha te mondod."
Elvégre ő volt a menedzserünk.
Ha azt mondta, megyünk turnézni, akkor mentünk turnézni.
Nem nagyon kérdőjeleztük meg.
Úgy éreztük, kötelességünk azt csinálni, amit mond.
Annyi eszünk meg nem volt, hogy szóljunk neki,
már egyre kevésbé szeretjük a számainkat.
Ami amúgy nagyon szar érzés.
Yauchon kezdett elsőként látszani, hogy már nyűg számára a dolog.
Nem arról volt szó, hogy nem bírtuk egymást.
Csak a koncert egy műsorrá vált.
Egy műsorszámmá.
Kibaszott színjátékká.
Mind belefáradtunk.
Hiányzott a családunk.
Hiányzott az otthonlét.
Hiányoztak az olyan dolgok, mint venni egy szendvicset a boltban.
Hiányzott a régi önmagunk.
A sok szarság, amit pofáztunk, a ketrec a táncossal,
a kibaszott sok sör, a pöcs a dobozban...
Az egész kezdett kurva ciki lenni számunkra.
Kiégtünk.
Egyik pillanatról a másikra a Beastie Boys tagjai
a vicces, pityókás partiarcokból
undok, kiállhatatlan köcsögökké váltak.
Olyan volt, mint Bill Murray filmje, az Idétlen időkig.
Tudjátok, amiben ugyanazt a napot éli át újra és újra.
A mi esetünkben az a kurva farok
lövellt ki minden egyes koncert végén újra és újra.
A gond az volt, hogy építettünk egy kurva dobozt, amiben mi voltunk a pöcsök.
Már szinte siettettük a koncertek végét,
hogy minél hamarabb visszakerüljön a farok a dobozba, mi meg léphessünk.
HÍREK
Mi történt a Beastie Boysszal?
1986 végén kiadták a Licensed to Ill című lemezüket,
minden idők legsikeresebb debütáló albumát.
Második album nem készült, a tagok pedig szétszéledtek,
miután tavaly ősszel véget ért a turnéjuk a Run-DMC-vel.
Mike D és MCA jelenleg New York-i bandákban játszik.
Ami Ad-Rockot illeti, ő Los Angelesben próbál filmes karrierbe kezdeni.
Még új vagy itt, igaz?
Ja. Nyáron költöztünk ide.
Egy nagyon baró házba.
Segítesz lemosni a kocsit?
Most?
Oké.
Oké, szóval...
A Licensed to Ill-turné után szerepeltem ebben a filmben.
A címe Bukott angyalok, és rettenetes.
Légyszi, ne nézzétek meg!
Nagyon szépen kérem, ne tegyétek!
Légyszi, ne!
Na szóval...
A turnézás utolsó 12 hónapja
olyan érzés volt, mintha egy tornádó kitépett volna a kecómból,
körbefújt volna a világ körül, aztán fejre ejtett volna Hollywoodban.
Ekkor kaptam szerepet abban a filmben.
Huszonkét éves voltam, és fingom se volt, mi a fasz történt velem.
Hónapokig nem beszéltem se Adammel, se Mike-kal.
Nem vesztünk össze, semmi ilyesmi,
egyszerűen csak, akkor először, nem akartunk egymással lógni.
Szerintem mindegyikünknek kellett egy kis szünet, hogy magunk legyünk.
Yauch New Yorkban tolta a másik bandájával, a Brooklynnal.
Én filmet forgattam Los Angelesben.
Mike pedig...
Mit is csináltál, Mike?
Megmondom őszintén, sorra próbáltam ki a különféle drogokat.
Igen, tényleg.
Ami engem illet, számomra ez egyfajta menekülés volt.
Az anyám nem sokkal a Licensed to Ill megjelenése előtt hunyt el.
A lehetőség, hogy valaki teljesen mássá váljak,
a lehető legjobb időpontban jött számomra.
A turné után tovább menekültem az érzéseim elől.
Az egyik forgatási nap végén a szállodába visszaérve
szólt a recepciós,
hogy küldemény vár a szobámban.
Bementem a szobámba, ahol egy óriási doboz várt Yauchtól.
A dobozban egy másik dobozt találtam.
Abban egy másikat, abban egy másikat, és megint egy másikat.
Az utolsó dobozban egy nagy tasak kávézacc volt.
A zacc mélyén pedig egy magnókazetta.
A Brooklyn nevű bandája demófelvétele volt.
Furcsa érzés, ha valakivel éveken át mindennap beszélsz,
aztán hirtelen hónapokig nem hallasz felőle.
Tök jól esett, hogy elküldte kazettán a zenéjét.
Tudtam, hogy a barátságunk okán küldte.
De elgondolkodtatott egy pillanatra:
"Lehet, hogy már ennek él?
Végzett a Beastie Boysszal? Már nem vagyunk egy banda?"
Mint kiderült, már nem voltunk egy banda, ugyanis Yauch kilépett.
Bár csak évekkel később szólt nekünk.
Megelégelte, hogy ő legyen a buli piás arca.
Yauch szerint Russell nem akarta megérteni.
Továbbra is győzködni próbálta, hogy nincs gáz,
csak turnézzon tovább,
töltsön vizet a sörösüvegbe, aztán azt spriccelje szét,
meg hasonló baromságok.
Yauchnak elege lett ebből.
Azt mondta Russellnek: "Kilépek."
Ebben az őrületben pedig megszűntünk fizetett kiskirályok lenni.
Csak a koncertekért kaptunk pénzt,
például a Madison Square Gardenben tartottért.
A többszörös platina Licensed to Ill után egy fillért se kaptunk.
A kibaszott lemez után, amit a baráti társaságunk csinált
óriási jókedvvel és lelkesedéssel,
miközben szakadtunk a röhögéstől
a kávézókban, klubokban, stúdiókban, koliszobákban, taxikban, meg bulikban...
Aztán valamilyen oknál fogva
a lemezkiadó úgy döntött, egy kurva fillért se fizet nekünk utána.
Rick és Russell. A barátaink. A Def Jam.
A kezdetek óta ott álltunk mellettük.
Úgy éreztük, a Def Jam sikere a miénk is, és fordítva.
Mivel barátok voltunk.
Russell állítólag azt mondta, hogy szerződést szegtünk,
mert nem kezdtünk el új lemezen dolgozni a Def Jamnél.
Russell folytatást akart a "Fight for Your Right (To Party)"-nak.
Amikor Russell szerződtetett minket, azt hittük, lát bennünk valamit.
De kiderült, hogy csak három fehér rapper kellett neki az MTV meghódításához.
Akárki lehetett volna az a három ember.
Ugorjunk vissza hozzám, Los Angelesbe!
Szóval nagyban dolgoztam a filmen...
Figyu, Spike, megtennél egy szívességet?
Lejátszanád újra, ahogy Adam a medencében landol?
- Nem muszáj... - Láthatnánk újra?
Beállítanád, hogy folyamatosan ismétlődjön?
Én még sosem landoltam kocsival medencében.
- Gondoltam. - Ja.
De ha meg is történne velem,
hogy a kocsi elsüllyed a medencében,
én közben nem valami orgazmusra hajazó hangot adnék ki.
Szerintem kurva szexi.
Nem értem, mi a gond vele.
Na szóval, Hollywoodban forgattam...
Jól van, elég legyen már!
Tehát Hollywoodban voltam, ahol elmentem egy hollywoodi buliba.
A medencénél lazultam, ahogy a hollywoodi bulikban szokás.
Aztán egyszer csak megütötte a fülemet egy irtó jó zene.
"Ez meg mi?" Próbáltam rájönni, honnan szólhatott a zene,
úgyhogy körbesétáltam, hogy kinyomozzam.
- Pezsgőt, uram? - Köszi, Mike D.
Így sétálok körbe a hollywoodi bulikban.
Donnie Wahlberg? Csá! Mizu?
Elvehetem a poharát?
Ahogy próbáltam rájönni, honnan szólhatott a zene,
egy kazettalejátszóhoz jutottam.
A lejátszónál ott állt Matt Dike
és a Dust Brothers.
Azt mondták, ők csinálták a zenét.
Annyira király volt, hogy másnap felhívtam Adamet és Mike-ot.
"Gyertek Los Angelesbe, és találkozzunk ezekkel a tagokkal!"
Ők pedig jöttek.
Nem tudtam, milyen lesz, amikor találkozunk,
mert már hónapok óta nem láttuk egymást.
De amint megérkeztek, minden olyan volt, mint régen.
Lazultunk, zenét hallgattunk.
Azok is jó dolgok voltak, amit addig csináltunk.
Yauch bandája Brooklynban, én a filmben, Mike mint Mike...
De úgy éreztem,
hogy a Beastie Boys jelenti számunkra az igazi életet.
Számomra biztosan.
Úgyhogy hoztunk egy nagyon tudatos döntést a jövőre nézve.
Nem lesz se menedzser, se producer, se lemezkiadó, aki dirigálhat nekünk.
Csak mi hárman leszünk.
Szóval...
Ritka az olyan pillanat az életben, amikor egyértelmű, hogy új fejezet kezdődik.
Hatodik fejezet: "Egy új fejezet."
HATODIK FEJEZET EGY ÚJ FEJEZET
A Dust Brothers hihetetlenül jó zenéje
tökre megihletett minket, hogy csináljunk egy új lemezt.
De az volt az igazság, hogy együttesként
muszáj volt találnunk magunknak egy új lemezkiadót.
Például a Capitol Recordsot.
A kiadó atyaúristene ezzel nyitott a megbeszélésen:
"Ti szart se tettetek hozzá a Licensed to Illhez, lássuk be!
Rick és Russell hozta össze az egészet.
Ők teremtettek titeket."
Ennek ellenére hajlandók voltak adni nekünk egy esélyt,
hátha sikerül esetleg előrukkolnunk
a "Fight for Your Right (To Party)" méltó folytatásával.
Ekkorra már szégyelltük azt a számot,
de arra mégiscsak jó volt, hogy megcsípjünk vele egy lemezszerződést.
A lemezszerződést tehát kipipáltuk, de kellett egy menedzser is.
A menedzsert nem egészen észszerű szempontok alapján választottuk ki.
Azért őt választottuk, mert ő menedzselte Kenny Rogerst és Lionel Richie-t is.
Azt gondoltuk, tök fasza poén.
Nem túl bölcs döntés
hülye viccekre alapozni a pénzügyi jövődet.
Igaz?
És volt még egy óriási ötletünk.
Arra gondoltunk, hogy ha összeköltöznénk egy házba,
ezerszer jobban menne a munka.
Úgyhogy a friss, zsíros lemezszerződéssel szerzett összes pénzből
kibéreltünk egy rohadt drága, puccos vityillót Hollywood Hillsben.
Nem akármilyen ház volt.
Úgy nézett ki, mintha a 70-es évek múzeuma lett volna.
Mintha a Hart to Hartot kombináltuk volna a Szerelemhajóval
meg a Regal Beagle-lel a Three's Companyból.
Zseniális ötlet, hogy a Hart to Harthoz hasonlítottad.
Óriási!
Elmondanám, hogy a ház tulajdonosa Alex és Madilyn Grasshoff volt.
- Bizony. - Apró érdekesség.
A házban volt egy bezárt szekrény.
Mondjátok csak, ha kíváncsi, beszívott huszonévesként
szembetalálkoztok egy bezárt szekrénnyel,
mit csináltok?
Ütöd-vágod a szart, hogy kinyíljon. Tudni akarod, mi van benne.
A szekrényben Madilyn Grasshoff
70-es évekbeli kompléi sorakoztak.
Igazi...
Ja, bizony.
Szarvasbőrből készült köpönyegek...
Kibaszott szatén kezeslábasok...
Csilivili, mesés darabok.
Kucsmák, különleges mellények...
Figyu már! Szívesebben reggeliznétek
ilyen tré cuccban, mint az enyém,
vagy inkább ilyen szerelésben?
Ebben a házban laktunk. Ez pedig itt Mike.
Csodásan néztél ki.
Köszönöm, Adam.
Ha van medencéd, de nem ível át felette egy híd, kurva gáz vagy.
Figyu! Az én szobám nem is a házban volt.
Egy furcsa mellékhelyiség volt, nagyjából valahol itt.
A medencében volt egy kis ablak,
amin át be lehetett látni a szobámba, a szobámból pedig a medencébe.
Rendszeresen előfordult, hogy reggel hatkor
hangos dörömbölésre ébredtem.
Az ágyból kikelve ezt láttam.
Yauch dörömbölve hívott reggelizni.
Szóval úgy nézett ki egy napunk, hogy felébredtünk ebben az őrületes házban,
megreggeliztünk,
és irány a stúdió, ahol ott volt Matt Dike és a Dust Brothers.
Matt Dike DJ volt,
akinek a lakásában hegyekben állt a több ezer lemez.
Egyszerűen menő volt.
Nehéz megfogalmazni, miért, de kíváncsiak voltunk rá.
A Dust fivérek informatikát tanultak a Claremont Főiskolán.
EZ Mike DJ volt.
John meg számítógépguru.
Baszki, akkor láttunk először számítógépet hangstúdióban.
Őrületesen ment a munka.
Itt a dzsoint
RENDEZTE: NATHANIEL HÖRNBLOWÉR
A Dust Brothers egy teljesen új kreatív világot nyitott meg előttünk.
Dobáltuk egymásra az újabb és újabb rétegeket.
Igyekeztünk mindegyik számot a lehető legsokszínűbbé tenni.
Két-háromféle dolgot vegyítettünk bennük.
Olyanok voltak a számok, mint valami kollázs.
Rohadtul úgy éreztük, hogy szintet léptünk.
Strici módjára élek Jachton zabálom a rákot
Semmi baja a lábamnak Csak kicsit bicegek
Bevarrtak a Mardi Gras-n Balhéztam egy kicsit
MCA haveromnak Kecskeszakálla van
Nínó, nínó, szirénáz a diszkó
MCA, mind becsicskultok majd
Aztán...
Emlékszem, hogy egyik este a házban
Yauch baromi hangosan mixelgette a számokat, amiken dolgoztunk.
Los Angeles pislákoló fényeit bámultuk,
és mocskosul be voltunk tépve.
Yauch a következőt mondta nekem: "Ezt nagyon adom."
Mire én elegánsan válaszoltam: "Aha, tök klafa, tesó."
Tényleg klafa volt.
Yauch ebben az időszakban kiélhette a kreativitását.
Rick és Russell nélkül mindent mi intéztünk magunknak.
Egy banda munkája nem csak annyi, hogy megírják meg kiadják a számokat.
Ott vannak a különféle fotózások.
A Licensed to Ill megjelenése után
rohadtul nem fűlött a fogunk fura fotózásokhoz idegen arcokkal.
Yauch bedobta az ötletet, hogy csináljuk meg mi a képeket.
Volt egy kis párnácska, ami a fényképezőhöz csatlakozott,
és ha megnyomtuk...
Tessék, itt vannak!
Imádom ezt a képet rólad.
Köszi!
Aztán borító is kellett a lemezhez. Erre Yauch:
"Sima ügy. Lövünk egy képet a 360 fokos fényképezővel,
és az lesz a lemezborító."
Mivel minden egyes napot együtt töltöttünk,
mindig a következőképpen reagáltunk Yauch újabb és újabb ötleteire:
"Királyság."
"Honnan a faszból tud ilyeneket? Ez rohadt fura."
Amikor valakinek megjelenik egy lemeze,
a menő lemezkiadó intéz egy menő kliprendezőt.
Mi meglehetősen paranoiásak voltunk akkoriban.
Nem bíztunk senkiben, úgyhogy Yauch azt mondta:
"Megoldjuk a bácsikámmal,
a legendás svájci filmessel, Nathaniel Hörnblowérrel.
Szívesen segít majd nekünk.
Megrendezi az összes klipünket."
A "LOOKING DOWN THE BARREL OF A GUN" KLIPJE
RENDEZTE: NATHANIEL HÖRNBLOWÉR
Yauch ugyan a bácsikájának tulajdonítja az ötleteket és az irányvonalat,
de Yauch volt a hajtóerő.
A "Looking Down the Barrel of a Gun" klipjében
igazából mi szerepelünk Madilyn Grasshoff gönceiben.
Egyik nap magunkra öltöttük a ruháit,
elmentünk kocsikázni, és közben videóztuk magunkat.
Úgyhogy köszönjük a sikert, Madilyn!
RENDEZTE: NATHANIEL HÖRNBLOWÉR
Mindig adok a szegényeknek Aztán meg hálát adok
Jobb sztorijaim vannak Mint J. D. Salingernek
- Én vagyok a címvédő - Te meg a kihívó
Hörnblowér sok időt töltött velünk,
ami érthető, hiszen Yauch bácsikája volt,
de egy kibaszott szeszkazán volt, Mike. Nincs rá jobb kifejezés.
Szerette a laposüvegét.
Miközben mi melóztunk, meg minden,
ez a fura svájci csóka totál szétcsapva fetrengett a kanapén.
Meg is mutatjuk, milyen volt Yauch bácsikájával együtt dolgozni.
Ez egy kicsit furcsa most számomra,
mert nem ahhoz vagyok szokva, hogy engem vesz a kamera.
Szívesebben kamerázok én másokat.
Mégis beöltözött, ahogy látom.
Ez a hazám hagyományos népviselete.
Viccelődhetnek rajta,
de akkor én is viccelődni fogok magukon, ahogy öltönyben futkároznak fel-alá,
mert számomra meg az nevetséges.
Mit szólna, ha most kiröhögném?
A füvezés, a reggelizés és a bulizás háromszögében lavírozva
valahogy sikerült elkészülnünk a lemezzel és a borítóval is, úgyhogy leadtuk.
Valahogy így.
Nagy volt bennünk az izgalom.
Elkészültünk a lemezzel, amire nagyon büszkék voltunk.
Azt gondoltuk, ha meghallgatják az emberek,
látni fogják, hogy többek vagyunk a "Fight for Your Right (To Party)"-nál.
Azt hihették, hogy megszégyenültünk a Def Jam miatt.
- Pedig nem. - Nem ám.
A világ királyai voltunk.
Mizu, tesó? Ez a Beastie Boys az MTV-n!
Tesa!
Tudod, hogy ez az igazság, csajszi
Mike D odavan érted
A lemez megjelenése előtt bődületes mennyiségű interjút adtunk.
Készen álltunk, hogy kidöntsük a kibaszott Madison Square Garden falait!
A Capitol Records is rá volt kattanva.
Jobban fel voltak pörögve, mint mi.
A Beastie Boys nem...
LEMEZPREMIER PARTI
...egy mások által jól felépített termék.
Az első albumuk, a Licensed to Ill sikere se puszta véletlen volt.
A neves rapperek, köztük Eazy-E, MC Hammer és a Public Enemy,
elismerik a munkásságukat.
Őrülten friss a zenéjük.
Van bennük kakaó.
Elég is a beszédből!
Vonjuk fel a zászlót!
Védd magad, Batman!
Ezek a vadállatok idén nyáron uralmuk alá hajtják a várost.
Tehát 1989. július 25-én...
megtörtént, amire az egész világ várt.
Megjelent az új lemezünk, a Paul's Boutique, aztán pedig...
semmi.
Néma csend.
Hetedik fejezet: "Néma csend."
A rádiók nem játszották az új számainkat, ahogy az MTV se az új klipjeinket.
Nem voltak koncertjeink. Le se szartak.
Mindenki továbblépett.
Egy hetedikben menőnek hitt séró voltunk,
amivel korábban vagánykodtak, de most már szégyellték,
és meg nem történtté akarták tenni.
Emlékszem, nagyon meglepődtem azon,
hogy az új lemezünk mennyire alulteljesített,
mert végig úgy éreztem, miközben dolgoztunk rajta,
hogy sokkal jobb a Licensed to Illnél.
A Paul's Boutique-on dolgozva azt gondoltam:
"Hű, ez sokkal jobban szól!
Simán lehet, hogy túltesz az első lemez eladásain."
Aztán amikor megbukott, tanácstalanul álltam.
Azóta nem próbálom megtippelni az ilyesmit.
Senkit se izgatott, hogy kijött egy új lemezünk.
Az égvilágon senkit nem érdekelt, kivéve jó öreg barátunkat, Mr. Don Corneliust.
Helló, Beastie Boys!
Hogy s mint, uraim?
- Mizu, Don? - Szeva!
- Üdv! - Cső, Don!
- Mi a dörgés, barátom? - Csumi!
- Csákó, Don! - Jól van.
- Csőváz! - Béke!
Béke, testvér.
Miért hívtok Don Corneliusnak?
- Don Cornelius! - Mert egy igazi "don" vagy.
- Egy nagyúr. - Don Cornelius.
Lényeg a lényeg, már jártunk itt nálad korábban is,
és már ezer éve nézzük a műsorodat.
Az "ezer éve" azt jelenti, hogy kölyökkorunk óta.
Olyan régóta.
Megvan a műsor összes lemeze is.
Ha bármikor újra erre jártok,
mindenképpen ugorjatok be, oké?
- Rendicsek. - Okés.
A Beastie Boys!
Te fenyegetted Don Corneliust! Belemásztál a...
Mutassuk meg újra!
Megvan a műsor összes lemeze is.
Miért, Mike?
Valamilyen zubbonyt viseltem, ha nem látnád.
Úgy néztél ki, mint egy ruhagyuri.
Úgy néztünk ki, mintha négy különféle bandából jöttünk volna.
Felhívnám a figyelmedet, Adam,
ne vedd sértésnek,
de úgy tűnik, mintha lehányni készülted volna DJ Hurricane vállát.
Nem voltál túl jó passzban.
Vagy aludni készültem, vagy sírni.
És ezúton is szeretnék bocsánatot kérni Mr. Don Corneliustól,
mert egyértelműen látszik, hogy indokolatlanul agresszív voltam vele.
Nem tudom, mit szívtam előtte, de olyan fajta cucc lehetett,
amitől az ember gyomron vágja a legjobb haverját,
aztán meg tökön rúgja.
Durva anyag lehetett.
Jesszus, Mike! Ez ijesztően alapos elemzés volt.
Szerintem az lehetett a fantázianeve annak a fűnek, hogy "Steven Seagal".
Elmondok
egy rövid sztorit ehhez. Kábé 1988-ban elmentünk Jimmy Cliff koncertjére.
Totál beszívva hallgattuk a koncertet,
amikor kábé félidőben,
egy nyári szabadtéri koncert felénél Jimmy egyszer csak azt mondja:
"Most pedig köszöntsenek a színpadon egy óriási, nagyszerű színészt,
Mr. Steven Seagalt!"
Inkább valahogy így mondta: "Most jönni óriási, óriási színész!"
Muszáj a jamaicai akcentust?
És baszki, megjelent Steven Seagal fullos nindzsaszerkóban,
verte kicsit az üstdobot, aztán elsétált!
Mondjak valamit, Adam?
Az beszarás volt!
Be-be-be...
BESZARÁS
Beszarás.
Ugye, hogy ez nem vicces? Nem értem, miért lenne ez vicces.
Szerintem jó, hogy bevágtuk.
Ja, persze. Sebaj, majd kivágjuk.
Szóval egyértelmű, hogy totál szét voltunk csúszva, igaz?
Határozottan.
Belefektettünk egy csomó munkát, időt és energiát valamibe,
aztán semmi...
Kissé szíven ütött a dolog.
Mind arra számítottunk, hogy kirobbanó siker lesz a lemez.
Végül a csend hangjai valamelyest józanítók voltak számunkra.
Csá, mizu? Itt Mike D, lökjed!
Helló, drága barátom!
Bill Harper vagyok, a könyvelőtök.
Banyek! Mi a pálya, öregem? Helyzet?
Beszélnünk kéne pár dologról.
Kicsikét megváltozott a pénzügyi helyzetetek.
Úgy fest, hogy egy filléretek sincs.
Mi?
Tudod, drága Mike D barátom, Los Angelesbe repültetek, odaköltöztetek,
kibéreltetek egy böhöm nagy házat kibaszott hidas medencével,
méregdrága kocsikkal furikáztatok,
és milliókat költöttetek mocskosul drága stúdiómunkálatokra.
A meló követelte meg.
Heti 4200 dollárt basztok el mandulatejre!
A munkához kell.
Tudod, mi a nagy helyzet? Kibaszott csórók lettetek.
Baszki, Bill! Ez szopás.
Ja, szívás.
Le kell tennem, Mike.
Donny Osmond keres a másik vonalon.
Ezt az időszakot Paul Purgatóriumának neveztük el.
Az öröm az ürömben az volt,
hogy több lemezre írtunk alá a Capitollal,
úgyhogy akár tetszett nekik, akár nem,
kénytelenek voltak pénzt adni nekünk a következő lemezre.
De vissza kellett vennünk kicsikét.
Egy rakás pénzt vertünk el arra,
hogy a Paul's Boutique-ot puccos stúdiókban vegyük fel.
Azt mondtuk, nem kell ilyen szarság.
Arra gondoltunk, a lemezre kapott pénzből építünk egy saját stúdiót,
így egy csomót megspórolhatunk.
Találtunk egy régi báltermet Atwaterben,
Los Angeles nyugisabb részén,
ahol semmi sem történt.
Összedobtunk egy kezdetleges stúdiót kosárlabdapalánkkal.
Yauch egy gördeszkás rámpát is csinált.
Sokkal inkább a saját zenei stílusunkban akartunk nyomulni,
habár eleinte azt se tudtuk, hogy ez mit jelent.
Elhagytuk a Grasshoff-házat,
mindenki sokkal olcsóbb helyre költözött.
Yauch például egy kibaszott faházba.
Nem vicc.
Visszavettünk a költekezésből.
De továbbra is azt akartuk csinálni, amit addig.
Zenét szerezni, együtt lógni, meg hasonló szarságok.
Ám ezúttal máshogy.
"Mi lenne, ha a kedvenc zenéink összemosása helyett
inkább játszanánk őket a saját hangszereinkkel?
Miért ne próbálhatnánk hasonlítani hangzásban a The Metersre?"
Eleinte bénáztunk.
Én punk gitárosként próbáltam jazzt és soult játszani.
Kemény váltás volt.
- Mike jól boldogult a dobokkal. - Köszi!
Yauch pedig vett egy akusztikus nagybőgőt,
amin aztán csodásan játszott.
Nem tudom, próbált-e már valaki ilyenen játszani,
de kibaszottul nehéz.
Elkezdtünk mindennap összegyűlni a klubházunkban,
hogy együtt zenéljünk Money Mark és Mario C barátunkkal.
Mario C-t a második lemez készítése során ismertük meg.
A Dust Brothers hangmérnöke volt.
Felkértük, hogy segítsen a stúdiónk megépítésében,
aztán végül meggyőztük, hogy dolgozzon velünk a számokon is.
Amikor a méregdrága hollywoodi házban laktunk,
Mike beletrafált a kocsijával a kapuba.
Igaz.
De Mariónak volt egy asztalos haverja, Mark Nishita, aki megjavította a kaput.
Mario szólt, hogy a csávó remek billentyűs is.
Úgyhogy amikor elkészült a stúdiónk,
megkértük Markot, hogy segítsen funkysabbá varázsolni a számainkat.
Hangosítsunk kicsit!
Yauch tolja a bőgőn, én a gitáron.
Hallgasd a gitárt, Adam!
Jól nyomod.
Te is a cintányérokkal, Mike.
Mark meg az orgonával. Nagyon egyben voltunk, nem, Mike?
Ez ment körülbelül egy éven át, és baromi boldogok voltunk.
Beletanultunk az új hangszerekbe, kísérletezgettünk.
Nekünk tetsző ritmusokat kreáltunk.
Olyan zenét csináltunk, amilyet szerettünk.
A gond csak az volt, hogy a zenékből nem lettek dalok.
Amikor az énekre került volna a sor,
elbizonytalanodtunk.
Furcsán éreztük magunkat.
Nem igazán voltunk tisztában a hangzásvilágunkkal.
"Milyen stílusú legyen a szöveg?"
Elvileg rapperek voltunk, mivel az első két lemezünk rapalbum volt.
"De most mégis miről rappeljünk?"
Úgy éreztük, nem ugyanazok vagyunk, mint az első két lemezünk idején.
De nem igazán tudtuk meghatározni magunkat.
Aztán egyik reggel kaptam egy olyan hívást, amilyet korábban soha.
Egy barátom apja sírva telefonált.
Dave Scilken barátunk apja hívott, hogy közölje, Dave meghalt túladagolásban.
Húszéves volt.
Közeli barátot még nem veszítettem el így.
Ismerősöket már igen, de ilyen közeli barátot még soha.
Ez teljesen más érzés volt.
David Scilken.
Mind visszamentünk New Yorkba Dave temetésére.
- Köszönj be, Dave! - Hali!
Kurvára megrázott.
Itt van Dave Scilken, a szívtipró!
A temetés után beültünk egy bárba,
mert ez a szokás, ha meghal egy barátunk.
Sörözünk, körbeülünk, sztorikat mesélünk az illetőről.
Kissé zavarban voltunk, amikor találkoztunk a régi barátainkkal.
Azt hittük, a "Fight for Your Right (To Party)"-s
régi énünkön fognak élcelődni.
De Kate és a többi régi barátunk nem tett így.
Csak üldögéltünk, és megemlékeztünk Dave barátunkról.
És ez sokkal többet jelentett mindhármunknak, mint hittük.
Nem véletlenül lettek barátok, akik ott ültek.
Az egész olyan volt, mint egy kapcsolatfelvétel New Yorkkal.
Jó érzés volt újra együtt lenni a többiekkel.
Megöli magát
Hogy szerzek új barátokat?
Szomorúan ugyan,
de visszatértünk a Los Angeles-i klubházunkba.
És nem tudom, hogy a barátainkkal való találkozás
vagy az életünk jobbá válása nyomán, de megszállt bennünket az ihlet.
Hirtelen elkezdtünk elkészülni a számokkal.
RENDEZTE: NATHANIEL HÖRNBLOWÉR
Úgy éreztük, hogy nincs más dolgunk,
mint folytatni, amit elkezdtünk.
Mindent beletehetünk a zenénkbe, amit szeretünk.
Csinálhatunk egy mindenféle zenéből álló lemezt,
amire felkerülhet bármilyen hang, duma, zenei motívum,
bármilyen különleges dolog.
Az ember 22 évesen nem tud mit kezdeni az érzéseivel.
Nem tudtuk kifejezni egymásnak az érzéseinket.
De szerintem ezek az érzéseket és a velük szemben érzett tehetetlenséget
az ember beleszövi az alkotásaiba.
Mi a szitu, emberek? Új napra ébredtünk
A Földanya számára Új reggel virradt
Hosszú időn át Kellett várakozni
De végre kisütött a nap Elég az ásítozásból
Akár azt is mondhatjuk Hogy most köszönetet mondunk
Hálát adunk Az inspirációért
Nagyon szeretnék Végre boldog lenni
Az életet Egy kicsikét kiélvezni
Szeretettel vagyok Az egész világ iránt
Felugrok a színpadra Megragadom a mikrofont
Nem játszok szerepet Önmagamat adom
Fikázz csak nyugodtan Rohadtul nem érdekel
Úgy voltunk vele, hogy: "Szarunk bele!"
Mármint...
Azt csinálunk, amit akarunk.
Ha a The Clashnek lehetnek punk-, reggae-, és rapszámaik is egy lemezen,
akkor nekünk is.
Miért ne férhetne meg egymás mellett egy tépős szám, egy rapszám
és egy zúzós szám?
Ez a "Time for Livin'" című számunk.
Mindenféle dolgot ki akartunk próbálni, kísérletezgetni akartunk.
Kipróbáltunk különböző hangszereket.
Ilyet korábban nem csináltunk.
A kísérletezés részeként bátorkodtunk kipróbálni az éneklést is.
Korábban azt se csináltuk.
De úgy voltunk vele: "Szarunk bele! Próbáljuk ki!"
Valami A felszínre tör
Mindenütt tűz lobog
De ez az egész csak illúzió
Ez a szám a "Something's Got to Give".
Yauch írta a szövegét, ami a változásról és a növekedésről szól.
Ez logikus, mert akkoriban Yauch mindenféle dolgot kipróbált.
Minden határt kész volt átlépni.
Volt, hogy hajnali fél ötkor felhívott azzal, hogy:
"Galambokat videózok. Hallgasd őket!"
Mondom: "Alszom, öreg!"
Mindegy is.
A lényeg, hogy teljesen megváltozott.
Beutazta a világot,
helikopterből kiugorva snowboardozott, Nepálban túrázott...
A világ összes dolga érdekelte.
Filmek, buddhizmus, zene,
megismerni embereket a világ minden tájáról...
Ha érzed, amit én Akkor ez egy zenei mestermű...
RENDEZTE: NATHANIEL HÖRNBLOWÉR
A fejemben cikázó gondolatok Tükröződnek a járásomban
Kimutatom az érzéseimet Minden szavam őszinte...
A klubházunkban eltöltött és végigdolgozott két év után
befejeztük a Check Your Head című lemezünket.
Nyolcadik fejezet: "A lemez, ami mindent megváltoztatott."
Nagy reményeket fűztünk a lemezhez,
turnézni akartunk vele, úgyhogy kerestünk egy új menedzsert, John Silvát.
Ő azt mondta, hogy ha tényleg turnézni akarunk,
megállás nélkül kell hakniznunk klubokban,
mert csak kemény munka árán nyílhat ismét lehetőségünk nagyobb koncertekre.
Őszinte volt velünk.
És igaza volt, mert akkoriban szinte mindenki szart ránk.
Amúgy a mai napig ő a menedzserünk.
Szóval...
A jó hír az volt, hogy újra turnézhatott a banda.
A rossz hír az volt, hogy kemény munkát kellett végeznünk.
Kikászálódok az ágyból Betántorgok a konyhába
Töltök magamnak egy csésze ambíciót
Ásítok és nyújtózkodok egyet Próbálok feléledni
Beugrom a zuhany alá A vérem elkezd felpezsegni
Odakint az utcán Kezd megnőni a forgalom
A hozzám hasonlóan Munkába indulókkal
Napi nyolc órát melózni A világ legjobb dolga
Egyik napról a másikra élni Mindig csak adni, de sohasem kapni
Folyton csak kihasználnak Sosem kapok hitelt
Ha nem vigyázol Mindez az őrületbe kerget...
Öt évvel korábban a Madison Square Gardenben koncerteztünk, igaz?
- Bizony. - Most meg klubokban.
Azt gondolhatnátok, hogy kiborultunk ezen, de igazából tökre élveztük.
Habár csak pár száz embernek játszottunk,
de megteltek a helyek.
A közönség teljesen más volt '87-hez képest.
A Licensed to Ill arénába illő rock volt.
A '92-es koncertjeink hozzánk hasonló fura szerzetekkel voltak tele.
Akikkel volt közös pontunk.
Olyan embereknek játszottunk, akikkel szívesen lógtunk együtt.
De még mindig nem találtuk ki, pontosan milyen is az új arculatunk.
Aztán egy év koncertezés után már kezdtünk rájönni, mit is csinálunk.
Én a Check Your Head turnéja végére
kezdtem elhinni magamról, hogy zenész vagyok.
Szóval egy évig turnéztunk, aztán dolgozni kezdtünk az új lemezen.
Annyira jól éreztük magunkat együtt, együtt zenélve, hogy nem akartunk leállni.
Olyan volt, mintha a Check Your Head és az Ill Communication összetartozna.
Megállás nélkül nyomtuk tovább.
Minden este örömmel mentünk be a stúdióba.
Az összes barátunk ott lazult nálunk.
Elvégre volt egy kosárpályánk meg egy félcsövünk, baszki!
A rengeteg hangszerről nem is beszélve.
Számos lenyűgöző ember fordult meg nálunk.
Q-Tip kosarazni járt át, és egy verzét is felénekelt a "Get It Together" számunkhoz.
Christian Hosoi és Jason Lee deszkázni jártak be.
Biz Markie is sokszor járt nálunk.
Egyik nap egy régi barátunk, Jill Cunniff telefonált,
hogy hallgassuk meg a Luscious Jackson nevű bandája demóját.
Yauch...
Yauch azt mondta róla:
"Ez baromi jó. Ki kéne adnunk lemezkiadóként."
Így alapítottuk meg a Grand Royal lemezkiadót.
Elképesztően jó volt a zenéjük, az pedig még különlegesebbé tette őket,
hogy Kate csatlakozott hozzájuk, amikor koncertezni kezdtek.
Szóval tíz év múltán újra részesei voltunk egymás életének.
Ez a sok-sok dolog mind a G-Son nevű stúdiónkban történt.
Egyik nap a stúdióba érve hallottam, hogy Yauch egy király basszusszólót játszik.
Annyira jó volt, mintha egy kész szám részlete lett volna.
Mondom: "Hé, Yauch! Mi ez?"
Mire ő: "Nekünk lesz. Most írtam."
Erre leültem mellé dobolni.
Aztán Money Mark is jött, elkezdett játszani az orgonán.
Végül pedig Adam is gitárt ragadott, hogy bekapcsolódjon.
Gyorsan átbeszéltük, aztán fel is vettük.
A leggyorsabban felvett szám volt,
a kedvenc hangszereinkkel hangszerelve.
De valamiért hónapokon keresztül vokál nélkül árválkodott a fiókban.
A lemez befejezésére készülve
tudtuk, hogy csinálnunk kell valamit azzal a számmal.
Többféle módon próbáltuk rapszámmá alakítani, de nem ment.
Aztán támadt egy ötletem. Átmentem Mario C-hez,
hogy vegye fel, ahogy összevissza ordibálok mindenfélét.
A dalszöveg arról szólt, hogy Mario a világ legrosszabb embere,
aki folyton szabotál és visszatart minket.
Gondoltam, poén, ha mellette állva ordibálok, miközben ő felveszi.
Na, na, na ide figyelj Te csak meg ne szólalj
Leállítasz Egy gombnyomással
De én...
Gondoltam, csinálhatnánk pár képet magunkról,
ahogy beépített zsarukként fánkot zabálunk.
Aztán azt mondtuk: "Lófaszt! Inkább csináljunk belőle klipet!"
Spike átjött, aztán beöltöztünk, ahogy szoktunk.
Utána pedig elkezdtünk marhulni
bármiféle forgatási engedély vagy rendőri biztosítás nélkül.
Amit látsz Azt nem kaphatod meg
Erre mérget vehetsz Szóval ne izgasd magad...
COCHESE SZEREPÉBEN NATHAN WIND
Értsd meg végre Hogy ez szabotázs
BOBBY, "AZ ÚJONC" SZEREPÉBEN VIC COLFARI
"A FŐNÖK" SZEREPÉBEN ALASONDRO ALEGRÉ
Ezzel minden megváltozott számunkra. Ismét.
Azon a nyáron fő fellépők voltunk a Lollapalooza nevű utazó fesztiválon.
Mondom, mi történt Minnesotában.
Egy óriási tisztáson volt a koncert, a távolban örömtüzek égtek,
az emberek pedig őrjöngtek.
Amikor a visszatapsolás után rákezdtünk a "Sabotage" című számra,
a tömeg még durvábban megvadult.
Miután lejöttünk a színpadról, egymásra néztünk, majd azt mondtuk:
"Azta! Megvan az új záró számunk."
És ez az óriási siker Yauch basszusszólójának volt köszönhető.
Bizonyára mindenki volt már úgy, hogy egy barátja
egyszer csak valami tök random, de menő dolgot mondott vagy csinált.
De az, hogy egy ilyen dolog, ami akkor jelentéktelennek tűnt,
később alapvetően meghatározza az életünket...
az baromi ritka.
Tavaly egy csomó interjút adtunk a Beastie Boys Book nevű könyvünk kapcsán.
Az interjúk során a legtöbb kérdés
Yauch dalszövegére irányult, amit a "Sure Shot" című számhoz írt.
Mondani akarok valamit Ami már régóta kikívánkozik
A nők elleni tiszteletlenségnek Véget kell vetni
Minden anyának és nővérnek Meg feleségnek és barátnőnek
Ígérem, hogy a végsőkig Szeretlek és tisztellek titeket
Amikor először elmondta ezeket a sorokat, nem tűnt nagy, meghatározó szövegnek.
Ugyanolyan volt, mint Yauch bármely másik dalszövege,
amit elmondott a mikrofon előtt állva.
Aztán rájöttünk, hogy: "Hű! Menő, hogy ezt így kimondta."
Nemcsak a közönséget szólította meg vele, hanem minket is.
Az a lemezkészítős-turnézós két év nagyon fontos volt számunkra.
Változtattunk a banda irányvonalán.
Változtattunk azon, milyen emberek és barátok akarunk lenni.
Már az egész világgal foglalkoztunk, nem csak a miénkkel.
Amikor 1987-ben nagymenők voltunk,
szerepeltünk az American Bandstandben, de magasról szartunk az egészre.
Későn keltél, pedig iskola van Öcsém, te lógni akarsz
Nem igazán erőltettük meg magunkat.
Aztán hét évvel később, amikor előadtuk a "Sabotage"-t az MTV díjátadóján,
már vérkomolyan vettük a dolgot.
Amikor fesztiválokon vagy TV-műsorokban játszottunk más bandákkal együtt,
mi egyfajta versenyként tekintettünk a dologra.
A győzelemért játszottunk.
Félig-meddig elvicceltük,
de félig-meddig tök komolyan is vettük.
Azt akartuk, hogy mindenki, aki látta a műsort vagy a fesztivált,
azt mesélje a barátainak másnap, hogy:
"A kibaszott Beastie Boys mindenkin túltett!"
A győzelemért játszottunk, baszki!
És az MTV díjátadóján óriási győzelmet arattunk. Igaz, Mike?
- Igaz? - Naná.
Megcsináltuk, igaz?
De még hogy! Kidöntöttük a ház oldalát.
Azon az estén Spike Jonze jelölt volt
a legjobb kliprendező kategóriában a "Sabotage" klipjéért, de nem nyert.
Yauch Hörnblowér nevű bácsikájának ekkor kurvára elgurult a gyógyszere.
A legjobb kliprendező díját kapja...
Mondd csak!
A R.E.M. együttes!
Ez gyalázatos, ugyanis Spike az a rendező, aki...
Én svájci vagyok, oké? Szeretném, ha tudnák. És...
És kiskorom óta arról álmodoztam, hogy Spike nyeri meg ezt a díjat.
Erre fel most ez történt.
Ezúton közlöm önökkel, hogy ez egy kutyakomédia!
A Star Wars és minden más is az én ötletem volt!
Azta!
Kilencedik fejezet: "Visszamegyek New York Citybe."
Azt hiszem, ennyi elég volt
Los Angeles remekül bánt velünk.
Laktunk hidas medencével rendelkező házban,
stúdiót alapítottunk, remek barátokat szereztünk, rengeteg zenét csináltunk,
valamint igazi zenészekké váltunk ott.
De már nyolc éve éltünk ott, repült az idő.
Már 30 évesek voltunk, és hiányzott az otthonunk.
Hiányzott a családunk.
Yauch költözött vissza elsőként New Yorkba.
Felhagyott a világjárással.
Vissza akart térni New Yorkba, New York-i életet élni.
Később mi is így tettünk,
hogy a hármasunk végre a szenvedélyének élhessen,
az asztrofizikának.
De nem igazán jött be a dolog.
'96 nyarán járunk.
Odahaza éltük a gimis éveink felnőtt verzióját.
Nem csináltunk mást, mint bóklásztunk, bandáztunk,
az új barátainkkal lógtunk, zenét hallgattunk, valamint zenét szereztünk.
Nem úgy mondanám, hogy letelepedtünk, hanem inkább berendezkedtünk.
Kábé két évig abból álltak a napjaink,
hogy zeneszerzés, kajarendelés, semmittevés, lazulás, zeneszerzés,
majd elkészültünk egy lemezzel.
Talán ez a kedvencünk, mert nagyon kísérletező lett.
Hello Nasty.
Ezzel a lemezzel hoztuk össze a legnagyobb turnénkat.
A "Fight for Your Right (To Party)"
már csak az emlékeinkben élt.
Mondhatni, sikerült felnőnünk.
A sör, a pöcs és a bulihuligánok már a múlté voltak.
A történelem ködébe vesztek.
Már kicsit benőtt a fejünk lágya.
Mindenkinek volt más, felnőtt dolga is.
Komoly párkapcsolat, lemezkiadó,
újság, bringabolt...
de mindhármunk élete
a közös lemezkészítéssel és turnézással alapozódott meg.
Nem mondanám, hogy felnőttünk. Inkább csak bölcsebbek lettünk.
Mondhatnánk, hogy a múltbeli hibáink felismerése
Yauchnak és a tőle származó ötleteknek köszönhető,
de ez csak részben igaz.
Készen álltunk a változásra.
Bátorítottuk egymást, hogy azt mondjuk és tegyük, amit csak akarunk.
Ha Yauch csinálni akart egy "Bodhisattva Vow" című számot
a világ jobbá tételéről szóló buddhista esküről, miért is ne?
Kurva jó ötlet!
Érett fejjel megértettük,
hogy amit csinálunk és csináltunk, annak súlya van,
valamint jó és rossz módokon is hatni tud az emberekre.
Hálásak vagyunk, amiért eljuthattunk odáig, hogy ezt felismerjük.
És szerencsések vagyunk, hogy tehettünk valamit az ügyben.
A Hello Nastyn van egy "Song for the Man" című szám, amit Adam írt...
Hol vagy? Szóval Adam írta,
és arról szól, hogyan reagál a férfiak többsége, amikor elsétál mellettük egy nő.
Egy riporter álszentnek nevezte Adamet,
arra hivatkozva, hogy tőle származik a "Fight for Your Right (To Party)" is.
Amikor hallottam Adam reakcióját,
büszke voltam a barátságunkra.
Valahogy így hangzott a válasza:
"Inkább leszek álszent, mint örökre ugyanaz az ember."
Jól van.
Elmesélek egy sztorit...
Elmesélek egy sztorit a Beastie Boys Book című könyvünkből.
Lássuk csak...
A sztori címe: "Utolsó hakni."
Nem tudtuk, hogy az lesz az utolsó fellépésünk.
Minden tök normálisnak tűnt aznap.
A koncert a Tennessee állambeli gigantikus Bonnaroo fesztiválon volt.
2009-et írtunk.
Több ezer emberre lehetett számítani,
és mi voltunk a fő fellépők.
Korábban érkeztünk, hogy klipet forgassunk
egy megjelenés előtt álló számhoz.
A számban mi és Nas szerepeltünk, a rendező pedig Roman Coppola volt.
Furának tűnhet, de mi normálisnak éreztük, hogy egy nagy koncert előtt
Roman egy Bolex kamerával filmez minket,
ahogy boltokban majomkodunk Tennessee államban.
Akkorra azt vallottuk, minél furább, annál normálisabb.
Az élet dolgai sosem alkotnak szabályos kört.
Egyszer-kétszer talán kijön egy hatszög,
de számomra mindig torz alakzatok rajzolódtak ki,
mintha egy totyogós baba rajzolta volna őket zsírkrétával.
Természetesen voltak állandónak tűnő dolgok.
Yauch, én és Mike még mindig együtt voltunk,
együtt nevettünk, egy család voltunk.
Al Green éppen befejezte a koncertjét a fesztivál egyik színpadán.
Megnyugtató volt hallani a hangját a távolban.
Olyan megnyugtató volt, mint amikor a gimi éveiben
a szobámban vártam, hogy átjöjjenek a többiek.
De az már nagyon régen volt.
Tolongtak az arcok a visszapillantó tükörben.
Kate Schellenbach nem volt ott velünk Tennessee-ben.
Ahogyan John Berry sem.
Se Dave Scilken, se Bosco, se a Kapitány,
se Dave Parsons, se Mike apja...
Mike apja és az anyám se volt ott.
És sokan mások se.
Én, Adam és Mike idősebb fejjel már megértettük ezt.
Új lemez kiadására készültünk,
és még nagyon is éreztük magunkban az energiát.
Készültünk a nagy visszatérésünkre.
Egy óriási fesztiválon koncertezni nagyon más, mint egy klubban.
Basszus, nem is sejtettük, hogy az lesz az utolsó koncertünk.
Óriási veszteség érte a zeneipart.
Adam Yauch a Beastie Boysból hosszas küzdelmet követően rákban elhunyt.
MCA néven vált ismertté, zenésztársaival
egy újító mozgalom éllovasai voltak.
Yauch autodidakta módon lett zenész, később pedig filmes.
Adam Yauch, más néven MCA 47 éves volt.
Többféle barát létezik.
Van az a fajta, aki egy seggfej...
de néhanapján jó buli együtt lógni vele.
Jó buli iszogatni meg dumálni vele,
de sosem kérnénk tőle fizikai vagy érzelmi segítséget,
mert megbízhatatlan.
Aztán van az a fajta barát, akivel időről időre tök jól elvagyunk,
és azt gondoljuk:
"Több időt kéne töltenem vele."
De valamiért mégsem tesszük.
Aztán van az igaz barát.
Akivel órákig beszélünk telefonon.
Aki segít nekünk költözködni, aki értünk jön a kórházba,
akinek a kanapéján bármikor elalhatunk,
ha esetleg úgy hozza az élet.
Az ilyen barát ritka, ezt mindenki tudja.
De van egy még ritkább baráttípus.
Az a fajta, aki képes motiválni minket.
Aki nemcsak saját magát képes nagy dolgok elérésére ösztönözni,
hanem képes mindannyiunkat magával ragadni, hogy közösen csináljuk.
Mégpedig sikerrel.
Adam Yauch pontosan ilyen barát volt.
Olyan barát, amilyenből csak egy adatik az életben.
Olyan barát, aki valóra váltja a dolgokat.
Olyan barát, aki biztat, hogy merj nagyot álmodni.
Hangot kérnék. Ezt a számot Yauch írta a Hello Nasty lemezre.
1990-ben megjárta Indiát, majd száműzött tibetiekkel találkozott Nepálban.
Meg akarta érteni az erőszakellenességüket.
Meg akarta érteni, miért nem veszik fel a harcot a kormánnyal,
ami embereket veret agyon és börtönöz be egy tibeti zászló lengetéséért.
Kíváncsi volt.
Segíteni akart.
De rá jellemző módon nem egyszerűen csak írt egy csekket egy szervezetnek,
hanem létrehozott egyet,
a Milarepa Alapítványt.
Megszervezte az első Tibeti Szabadság Koncertet,
egy kétnapos jótékonysági fesztivált
a San Franciscó-i Golden Gate Parkban 1996-ban.
A Live Aid óta szervezett legnagyobb jótékonysági koncertsorozat volt.
Történelmet írt.
Több százezer ember skandálta, hogy "szabad Tibet".
Kocsikra ragasztott matricákon is hirdették.
Óriási tömegek álltak ki az erőszakellenességért,
a Beastie Boys egyik tagjának köszönhetően.
Ez azért nagyon durva.
Yauch, Mike és én több időt töltöttünk egymással,
mint a családjainkkal.
Komolyan.
Úgyhogy ami Mike D rapper barátomat,
más néven Sweet Lou-t, alias Michael Louis Diamondot illeti,
jól ismerem őt.
Mint a rossz pénzt.
És ő ugyanígy ismer engem.
Adam Yauch viszont egy rejtély volt.
Egy talány.
Folytasd! Nekem nem megy.
Gondolatok és érzelmek labirintusa.
Egy rejtvény, egy zsákbamacska.
Harmincöt év barátság után
sem tudtam, mit fog mondani vagy tenni a következő pillanatban.
Ő az élő cáfolata volt mindannak, amit az emberek
gondoltak vagy feltételeztek az életről.
Ő volt a buddhista srác, aki elmesélte nekem,
mekkorát bulizott múlt éjjel egy divatbemutató after-afterpartiján.
És ő volt a "Fight for Your Right (To Party)"-s srác,
aki bebarangolta Nepált valamilyen felfedezőút céljából,
aztán politikusokkal találkozott Washington DC-ben,
hogy elmondja nekik, miket látott, miket tudott meg.
Egyszer azt mondta, az tetszett neki legjobban a dalai lámában,
hogy irtó vicces pali.
Nyilván sok más oka is volt annak,
hogy érdekelte a spiritualitás, a hit és a buddhizmus,
de az "irtó vicces pali" tipikus Yauch-magyarázat volt.
Mert a vicc és a jókedv nagyon fontos.
Kinek adatik meg, hogy minden egyes nap a két legjobb barátjával dolgozhat együtt?
Nekem megadatott.
És szerintem ez óriási nagy mázli.
Nyilván nem volt mindig könnyű és zökkenőmentes a dolog.
Előfordult, hogy ketten rettentően akartunk valamit,
minden porcikánk azt mondatta velünk, hogy: "Gyerünk, csináljuk!"
Mire a harmadik azt mondta:
"Lehet, hogy nektek bejönne, srácok, de én ezt most nem nagyon érzem."
Utána otthon mindenkinek erről panaszkodtam.
"Baszki! Nem hiszed el, mi volt ma Horovitzcal!
Az őrületbe kerget, bassza meg!"
Lehet, hogy nem értettünk egyet egy számban, szövegben vagy ötletben,
de imádtuk egymást, és az ilyen esetek csak még jobban összekovácsoltak minket.
Dugd be az erősítőt Ahogy Eddie Harris kérte
Furcsa sajtot eszel Talán franciának hiszel?
Tudod, hogy felszállok Ha elszállok
Feltűnt, hogy eltűntem Megmondom, miért
Mondd el, kit utálsz Lemaradtam róla
Miért mosolyogsz Vagy vadulsz, figyelj már
Le akarok számolni A fejemben
A határtalan képzeletemmel Megszabadulok tőle
Öntsed csak, ne sajnáld
Ha beindulok Szeretek szállni és suhanni
Mély tartalommal bír Minden szövegem
Tiszteld a nevemet Különben dühbe jövök
Mondd csak, mondd csak Mit akarsz?
Olyan sok a pénzem Hogy hencegsz vele
Azt kérdeztem "Honnan van az infód?"
Azt hiszed, kamuzhatsz Ha kiderül az igazság?
Nincs több kamuzás
- Mondd csak, mondd csak, mit akarsz? - Mit akarsz?
Mondd csak, mondd csak Mit akarsz?
Gyorsan elmondanám, hogy imádom ezeket a srácokat.
Együtt nőttünk fel, remek emberek, imádom őket.
ADAM YAUCH EMLÉKÉRE
Mike D, Mike D!
Ne mondd nekem, hogy mosolyogjak
Ha maradsz még Nem bánod meg
A telefonszámom nem tárcsázható
Talán azért, mert annyira sokoldalú vagyok
Stílus, profil, mondtam én
Mindig felocsúdok, ha azt hallom "Hű, öcsém!"
A Hudsontól a Nílusig
Lefutom az egész maratont Az utolsó mérföldig
Ha harcba szállsz velem Azzal lebecsülsz
Az emberek szerint vad a stílusom
Pofátlan vagy, alattomos vagy
Ess csak nekem Rap-o-fil vagyok
Ha harcolni akarsz, megbánod
Jöttél az Uránuszról csekkolni a stílusom
Tedd csak próbára a rímeimet
Elűzlek téged száműzetésbe
Intergalaktikus, e világi E világi, intergalaktikus
Jazz és AWOL a példaképünk
Ha megjelenünk egy buliban Felforgatjuk a helyet
A ritmusoknak Megszállottja vagyok
Kávéval és tejszínnel kérem a cukromat
Nyomnom kell tovább Ezerrel kell pörögnöm
Túl édes, hogy csípjen Túl kedves, hogy ártson
Nem csipálom A kemény csávós stílust
Inkább alapos tervezgetéssel Váltom meg a világot
Mario C szereti polírozni
Úgy ragyog majd, mint egy napsugár
Tovább rappelek Mert ez az álmom
A nagy Moe Dee is Elismert minket
Tudjuk, hogy mindannyian Irigykedtek ránk
Ha rímekről van szó Mi vagyunk a királyok
Másik dimenzió, új galaxis Intergalaktikus, e világi
E világi, intergalaktikus
Ami a családot illeti A régimódi hiphop gyermekei vagyunk
Rúgd le a cipődet Húzd le a zoknidat
A rímek úgy terjednek, mint a himlő
A zene felráz Mint az áramütés
A tánc a véremben van De hason pörögni is jól tudok
Tammy D meg a vagdosásból él
A Beastie Boys zenéje
Mindig ász
Amikor graffitiket fújtam Moslék volt a nevem
Az ütemeim adják a rappelésem sava-borsát
Távolodj el tőlem Ha elkezdek aprítani
Favágó vagyok A nevem DJ Ad-Rock
Ha ócsárolni próbálsz Gúny tárgyává válsz
Ropogósra sütlek a serpenyőmben
Ropogni fog Minden csontod
Mintha Mr. Spock Csipkedné a nyakadat
Intergalaktikus, e világi E világi, intergalaktikus
Másik dimenzió Másik dimenzió
Gyerünk
Figyeljen mindenki Figyeljetek, emberek
Daytonában vagyunk Óriási bulit csapunk
Egy hét tavaszi szünet Nagyon komoly, hidd el
Két nap elteltével Nem maradt már pénzem
A kocsiban alszok Mert a hotel fullon van
Jött egy egyetemista csaj Aki rögtön elvarázsolt
Kérdeztem tőle, milyen szakos
Azt mondta, pszichós
Mondom, én meg az MTV-n Nyomom a mikrofonba
A csaj két favoritja Alan és Martha Quinn
Mondtam neki, hogy MCA a nevem
Be tudlak juttatni hozzájuk Csak ugorj le Daytonába
- Bulizni - Mi vagyunk a Beastie Boys
- MTV - Tavaszi szünet
'86
Mi van?
Múltkor találkoztam a Beastie Boysszal a minnesotai Chanhassenben.
A koncertre készülve azt mondták, jobbak a Marky Mark and the Funky Bunchnál.
- Röhögve lealázom őket. - Azt szívesen megnézném.
Mi van?
"Kismiskák vagytok hozzánk képest, basszátok meg!"
- Úgyhogy aztán... - Várjuk meg, amíg ez leülepszik, Mike!
Baró volt a brit akcentus.
Hé, Mike!
- Nyomás, öreg! - Gyere már! Meló van!
- Ideje oltári bulit csapni! - Mozgás!
"Újabb repülő, újabb vonat, újabb üveg pia az arcomban."
A Beastie Boys számának címe: "Nincs megállás" meddig?
- Eric. - Brooklynig?
- Te a grunge stílusról beszélsz. - Grunge!
Grunge!
Feltűnt, hogy a Cozy Soup 'n' Burgerben
amikor burgert rendelsz, fognak egy fagylaltadagoló kanalat,
kihúznak egy darált hússal teli fiókot,
aztán abból kanalaznak ki egy adag húst a sütőlapra?
Megjegyzem, kiskorunkban azt mondogattuk, hogy ha felnőttek leszünk,
beszerzünk otthonra egy kibaszott húsfiókot.
- Nem vicc. Komolyan. - Tényleg így volt.
- Igaz? - Bizony.
Milyen a Foo Fightersszel és a Sonic Youthszal turnézni?
Figyu, az van, hogy a Foo Fightersszel együtt nőttem fel.
Kábé négyéves lehettem, amikor...
- Figyuzz már... - Veszettül jók.
Ezek az arcok elképesztőek.
Én és a Sonic Youth születésünktől kezdve ismerjük egymást.
- Így van. - Kajak.
- Veszettül jók. - Kutyákat is mosdattam Thurstonnal.
Öcsém, ezt a blökit már megmostuk.
- Nem kell leharapni a fejemet. - De már megmostuk!
Mi a hézag? Nehogy már kutyákat mosdassatok életetek végéig!
Indulás turnézni, öcsém! Zavarjunk le pár koncertet!
Nagyon izgatottak és meglepettek voltunk.
De ugyanakkor...
Azon is meglepődtünk, hogy Rick...
"És azon is meglepődtünk... Rick orosz volt?"
Ezért passzolunk egymáshoz. Az ilyen bandák passzolnak egymáshoz.
Olyanok vagyunk, mint egy nagy család. Vágod?
Melyik volt a kedvenc részed?
Az, amikor megjelentünk a színpadon.
- Neked? - Amikor ők a színpadon voltak,
amikor a "King of Rock"-ot toltuk velük, az volt a legjobb rész.
- Ja a pirotechnikával. - Az volt a legkirályabb...
- Egy család vagyunk. - Ja, egy nagy család.
Vágod, mert...
- Mike totál bekattant, baszod! - Baszki!
Mi a fasz ütött Mike-ba?
Ehhez a szereléshez cipő is kell, tesó.
Hol a cipő?
Nem találom, és a szarvasbőr gatyát se.
Amikor az MTV olyan klipbe botlik, ami újító látványú,
valamint feszegeti a videózás határait, azt átütő erejűnek bélyegezzük.
A "Shadrach" két dolog miatt érdekes.
Egyrészt azért, mert remekül animálták,
másrészt azért, mert a banda egyik tagja rendezte és animálta.
Jonathan Dayton és Valeria Faris lefilmezte az együttest koncert közben,
aztán MCA képkockáról képkockára festményt csinált a felvételekből.
Így jött létre a bámulatos animáció.
Nézzék meg az alkotást!
Következik a Beastie Boys legújabb klipje, a "Shadrach".
Álljunk meg egy szóra, Adam!
Egy pillanatra, Adam!
- Adam... - Mi az? Mi van, David Cross?
Már ne is haragudj, de... ez micsoda?
Mi van, Ben Stiller?
- Sziasztok! - Ez meg ki?
- Halihó! - Csá, Steve Buscemi!
Szép jó estét!
Épp a lottózó felé sétáltam az utcán,
amikor meghallottam...
Most ébredtem fel. Jól hallottam, hogy...
valami Paul's Boutique-ot emlegettetek?
Az albumuk címe Licensed to Kill.
Nyolc hét alatt lett belőle platinalemez.
Licensed to Kill, nem?
- Ill. - Ill!
A vége "ill", Joan.
A hülye kontaktlencse miatt nem láttam jól. Egy pillanat!
Az albumuk címe Licensed to Ill.
Milyen hülye cím ez!
Köztudott, hogy a Paul's Boutique csúnyán lebőgött.
- Siralmas eladásokat produkált. - Bukás volt.
- Alulmúlhatatlan. - Nem vették meg.
Rettentően megalázó lehetett.
Egy orbitális bukás volt.
- Kösz szépen, hogy emlékeztetsz rá! - Ez köztudott.
A kutyát se érdekelte, hogy kiadtak egy új lemezt.
Szóval az lenne a kérdésem, hogy hogyan folytatta...
Nem is hogyan. Miért folytatta tovább a banda?
- Mégis... - Most viszont
már úgy hivatkoznak rá, mint a világ egyik legfontosabb raplemezére.
Én csak azt mondom, Adam, hogy számomra ez a rap alfája és ómegája...
...mert hihetetlenül sokszínű és sokrétegű...
Sokszínű, sokrétegű.
Hip.
Hop.
Azt mondjátok, hogy: "Jaj, senkinek se tetszett."
Szerintem úgy vagytok vele, hogy:
"Nem volt jó, úgyhogy azt mondom, nem volt jó.
De valójában azt akarom, hogy jónak érezzék."
Mintha azt akarnátok, hogy mi érezzünk bűntudatot a ti hibátokért.
Na mindegy, nem is ez a lényeg.
- Csá, Mike! Hogy ityeg? - Mizu?
- Ma este... - Mi a szitu?
A világon elsőként mutatjuk be a "Jimmy James" klipjét.
- Bizony. - A címet A kis gézengúzok ihlette?
"Mi a neved?" "Jimmy James. Ha újra megkérded, nem értem, miért."
Nem, hanem a My Three Sons.
Az a rész, amelyikben Charlie bácsi ráijeszt a kölykökre a fejszével.
Visszagondolva az összes eddigi turnénkra,
a legfurább ember, akivel valaha turnéztunk, az Mike.
A csávó totál zakkant.
Szia, a nevem Mike.
- És... - Egy Beastie Boys nevű bandában vagyok.
Üdvözöllek!
"Sötétség uralkodik el a déli világosságon.
Árnyék vetül az ezüstösen csillogó kanálra.
Házilag készített pengék, egy gyermek lufija."
Nem elfelejteni a Beastie Boys '92 nyári turnéját!
- Sirály! - És utána?
- Zsíros! - Hogyan tovább?
Partiarcok, a Run-DMC és a Beastie Boys nálatok is zúzni fog!
Istenkirály bulit fogunk csapni! Igaz, tesáim?
- Bébi! - Mi van?
Ezt a blökit már megmostuk.
Nem kell leharapni a fejemet.
A feliratot fordította: Sikos Dániel