Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
-No niin. -Selvä. Huhuu.
Valmiina. Kamera käy.
-Oletko valmis? -Olen.
Tässä on pikku tarina Joka minun pitää kertoa
Kolmesta veljestä pahasta Jotka ovat sinulle tuttuja
Se alkoi kaukana historiassa
-Mukana Ad-Rock -MCA
-Ja minä -Mike D
Kuka on lempparisi?
Samaistun vähän kaikkiin.
MCA herättää vastakaikua.
Mike D.
Ad-Rock on suuri inspiraation lähde.
Kun kuuntelee yhtyettä pitkään,
tuntee vaiheittain yhteyttä eri jäseniin -
elämän eri aikoina.
Lempparini on Mike D.
Hän on hauska, mutta hienovaraisesti.
Onko teillä Beastiesin lempivideota?
Minun on kuntoiluvideo, jota ei julkaistu.
Soita ruudussa näkyvään numeroon heti!
Minusta MCA oli johtaja. Hän piti heidät yhdessä.
Hän keksii kaikki hullut jutut.
MCA:lla oli merkittävä osa maailmassa.
Vaikutusvaltainen ja suurisydäminen.
Minusta Ad-Rock kiteytti cooliuden.
Sitä sanaa ei käytetä nykyään paljoa,
mutta se sopii minulle ja näille kundeille.
Se on macho.
Me olemme machoja.
Hän on raa'an rehellinen.
Emme ole musiikillisesti lahjakkaita,
joten päätimme kokeilla eri juttuja.
Yauch.
Haluan lähettää mummille terveiset.
Pidän eniten bassokitarasta.
Odottakaa. Istukaa alas hetkeksi.
Se ei ole vielä ohi.
Nyt!
Heidän musiikkinsa on ollut vaikutusvaltaista.
Sitä voi kutsua elämäni ääniraidaksi.
Se on elämämme ääniraita.
Monet bändit hajoavat -
ja palaavat lopulta yhteen.
He ovat pysyneet yhdessä koko seikkailun ajan.
Sitä kestä en Suunnittelit sen
Minä ratkaisen Tämän Watergaten
En kestä rokkia täällä
Koska kristallipallosi Ei ole selvällä päällä
Kun siis mietit miksi
Minulla on piikki lihassani
Voi luoja, se on kangastusta
Usko pois, se on sabotaasia
Hyvä!
No niin.
Jou!
Mitä kuuluu?
Brooklyn!
Hei.
No...
Terve kaikille.
-Hei kaikille. Olen Adam. -Hei, Adam.
Olen Mike.
Minut tunnetaan myös Michael Diamondina tai Mike D:nä.
Olemme Beastie Boys New York Citystä.
Tänä iltana kerromme teille tarinan kolmesta nuoresta,
jotka ystävystyivät -
ja tekivät kaikkea hullua yhdessä yli 30 vuotta.
Me kaksi teemme parhaamme, koska kolmas ei ole täällä.
Adam Yauch.
Tunnette hänet myös MCA:na.
Menetimme hänet syövälle vuonna 2012.
Kun Mike kuoli, me lopetimme bändin.
Oli liian outoa olla bändi ilman Yauchia,
koska bändi oli hänen ideansa.
Vaikka Yauch ei ole täällä,
mietimme aina, mitä Yauch tekisi.
Mutta sen kuvitteleminen on aika vaikeaa,
koska hän oli hyvin arvaamaton.
Hän oli villi kortti, mutta palataan siihen myöhemmin.
Beastie Boys on saapunut.
Aina muodin huipulla.
Kun he eivät ole punaisella matolla, he ovat näytöksissä Pariisissa.
Katsokaa valkoisia rastoja.
Beastie Boys on palannut kuuden vuoden tauon jälkeen.
Se on pitkä aika.
Mitä olette tehneet? On mukava nähdä.
-Hei! -Se kuulostaa hassulta,
mutta isojalka sieppasi meidät.
1. LUKU
Nyt meidän täytyy palata -
kauas taaksepäin ajassa.
Oudon perheen, anteeksi äiti, outona poikana on outoa.
Mutta myös yksinäistä.
Eräänä päivänä kuulin Clashiä.
Rakastin heidän musiikkiaan.
Sitä kuunnellessa tiesin, että olisi muitakin outoja.
Täytyi vain etsiä heidät.
Löysin ensimmäisen koulussa.
Hänen nimensä on John Berry.
Näimme ilmoituksen Village Voice -nimisessä ilmaislehdessä.
Se oli lempibändimme Bad Brainsin.
Heillä oli keikka -
paikassa nimeltä Botany Talk House.
Menimme sinne.
Koko paikassa oli ehkä 15 ihmistä,
kaikki aikuisia.
Mutta siellä oli yksi ikäisemme.
Hän näytti coolilta.
Hänellä oli pitkä trenssi kirppikseltä,
maiharit jalassa -
ja itse tehtyjä rintanappeja trenssissään.
Hänen nimensä oli Adam Yauch.
Tapasin Yauchin, Miken ja John Berryn Misfitsin keikalla vuonna 1982.
Se saattoi olla Circle Jerks,
mutta pidän Misfitsistä enemmän, joten sanon sitä heidän keikakseen.
Kuulin jotenkin kahden ystäväni kanssa,
että naisten vessassa hengailee nuoria.
Kävelimme siis sinne -
ja löysimme super-cooleja ikäisiämme punkkareita hengailemassa.
Tunnistin yhden heistä, Jill Cunniffin,
koska olimme samalla luokalla.
Hän oli tieni sisään.
Tunnistin ryhmästä myös toisen nuoren,
Kate Schellenbachin,
koska vartuimme samassa naapurustossa.
Kate oli todella cool.
Hän oli myös meitä fiksumpi.
Hän piti hienostuneemmasta eurooppalaisesta musiikista.
Anteeksi keskeytys, mutta sanoit häntä meitä fiksummaksi.
-Hän on fiksu, mutta... -Ei vaatinut paljoa.
-Ei se ole meriitti. -Hän oli.
-Fakta. -Oikein.
Hän piti cooleista bändeistä, kuten Kraftwerkistä.
Hän asui 14th Streetillä äitinsä kanssa.
Se oli iso avoin ullakkohuoneisto.
Hänen rumpusettinsä oli keskellä sitä.
Ensimmäinen punkkariystäväni oli Dave Scilken.
Hän on vasemmalla, minä oikealla.
Minä ja yläkoulun bestikseni -
pelasimme korista koulun edessä.
Näimme piikkitukkaisen nuoren trenssi päällään -
kävelemässä kadulla syntikka kainalossa.
Menimme juttelemaan hänen kanssaan.
Hän oli meitä nuorempi.
Hän oli kuudesluokkalainen ja lintsasi koulusta.
Miettikää sitä.
Olet 11-vuotias kuudesluokkalainen.
Silloin hengailimme pääasiassa John Berryn asunnolla -
100thin ja Broadwayn kulmassa.
Siellä soitimme musiikkia.
80-luvun alussa kaikki kuvioissamme olivat bändissä.
Yauch painosti meitä perustamaan bändin kanssaan.
Hänellä oli nimi valmiina.
Beastie Boys.
Alun perin bändissä olivat minä, Kate, Adam Yauch ja John Berry.
Nimi tarkoitti -
Sisäisen erinomaisuuden anarkistiseen tilaan siirtyviä poikia.
Lyhenne yksin ei käynyt järkeen,
koska "pojat" oli jo bändin nimessä.
Nimi on siis naurettava ja turhaa toistoa.
Ja väärä, koska oli tyttörumpali Kate.
Ensimmäinen keikkamme oli John Berryn talossa -
kolmannessa kerroksessa.
Yauch täytti 17 vuotta.
Hän sanoi:
"Pidän bileet, ja soitamme niissä."
Kun menimme soittamaan, jotenkin minusta tehtiin laulaja.
Olin erittäin ujo.
En tiedä, miksi suostuin.
Tärkein muistoni on ehkä 10-12 nuorta -
reilun 20 neliömetrin huoneessa -
hyppimässä ja törmäilemässä toisiinsa.
Mutta se oli ystävien hauskanpitoa.
En ollut silloin Beastie Boysissa.
Liityin vuonna 1983.
John Berry ei pitänyt siitä enää ja lähti bändistä.
Silloin hengasin aina Miken, Yauchin ja Katen kanssa.
Koska olin paikalla, olin uusi kitaristi.
Olimme hardcore-bändi, mutta tavallaan emme.
Olimme yhtälailla Monty Python kuin Black Flag.
Esitelkää itsenne.
Olen Michael. Olen Beastie Boysissa.
Nimeni on Kate. Olen kauris ja minulla on nukkaa taskussani.
On vanhemman ja kypsemmän jäsenen vuoro.
-Kerro nimesi. -Olen Ad. Voit kutsua minua Adamiksi.
Hengailen täällä TV:ssä. Ihan normijuttua.
Olen Adam, kuten vyössäni lukee.
Kuvatkaa Adamin vyötä.
Kuinka vanha olet? Noin 13-14-vuotias?
-Noin. -Niin, 11-12.
Aloimme nyt vanhentua.
Emme olleet enää 15-vuotiaita,
vaan 16-vuotiaita.
Pidimme kaikenlaisesta musiikista.
Kuuntelimme soulia, punkia, räppiä ja reggaeta.
Räppiä oli vaikea löytää, koska LP-levyjä oli vähän.
Mutta halusimme muuttaa tyyliämme.
Meillä oli pakkomielle tyhmään -
Carvel-nimisen jäätelökaupan mainokseen.
Päivää, olen Carvel, ulkoavaruuden olento.
Oikea nimeni on Cookie Puss.
Joku sai fiksun idean -
äänittää supertyhmä pilapuhelukappale nimeltä -
"Cooky Puss".
-Haloo, Carvel. -Jou, onko Cookie Puss siellä?
Kuka?
Haluan puhua Cookie Pussin kanssa.
Ei täällä ole ketään sen nimistä.
Cookie O'Puss sitten. Cookie-muija.
Dave Parsonsilla oli -
Rat Cage -niminen levykauppa keskustassa.
Lintsasimme koulusta hengaillaksemme siellä.
Dave oli perustanut pienen levy-yhtiön.
Hän julkaisi "Cooky Pussin" EP:nä.
Sitten jotain odottamatonta tapahtui.
DJ:t alkoivat soittaa levyämme yökerhoissa.
Muutkin kuin 15 ystäväämme kuulivat musiikkiamme.
Eräänä päivänä kävin kaverin luona jossain oudossa työpaikassa.
Kuulimme, että DJ Afrika Bambaataa -
vieraili puheohjelmassa rakennuksen eri kerroksessa.
Olimme innoissamme.
Juoksimme alas ja livahdimme kuvauspaikalle.
Tämä tapahtui seuraavaksi.
Pidän paljon kappaleesta -
"Cooky Puss". Se on Beastie Boysin. Oletko kuullut?
Olen kyllä.
Sain sen käsiini. Se on kova.
Selvä.
Miksi pidät siitä?
Se on hauska kappale. Kuulin sen radiosta.
Siinähän on skrätsäystä? Noin?
Siinä on vähän skrätsäystä.
Se on upea.
Toinen luku.
"Kuuntelemme vain räppiä."
Vuonna 1984 julkaistiin kappale,
joka muutti bändimme suunnan ikuisesti.
Run-DMC:n "Sucker MC's".
Kaksi vuotta sitten ystävä Pyysi minulta MC-riimejä
Sanoin siis riimit seuraavat
Ne riimit olivat upeat Näin ne menivät
"Sucker MC's" soi kaikkialla New Yorkissa.
Sitä kuuli autoista,
kasettinauhureista ja pitsapaikoista ympäri kaupunkia.
Run-DMC oli paras.
Halusimme olla kuin he.
Tutkimme joka kappaletta, kaikkia sanoja.
Katsoimme joka kuvaa. Yritimme selvittää lenkkarit,
vaatteet ja kaiken.
Opiskelimme ja toistimme lempiräppejämme koko päivän.
Emme kyllä uskoneet, että meistä tulisi räppiyhtye.
Aloimme kirjoittaa omia riimejämme.
Näytämme pienen näytteen.
Se näyttää kykymme MC:inä.
Ei ole vielä sen vuoro. Hyppäsit eteenpäin. Palaa.
-Otinko varaslähdön? -Käänny ympäri, Spike.
-Oikeastiko? Selvä. -Aikalisä.
Näetkö, Spike?
-Olemme väärässä paikassa. -Teleprompteri...
-Hyvä on. Niin ajattelinkin. -Selvä.
-Tästä lähtee. -Hei.
Me palasimme. Me harjoittelimme tätä. Ihan totta.
Anteeksi. Tyrin teleprompterin.
Teleprompterin? En edes huomannut.
Joka tapauksessa.
Se on hyvä aasinsilta. "Joka tapauksessa."
Meillä oli tulossa iso keikka Studio 54:ssä.
Siinä kuuluisassa. Brooke Shields kävi siellä.
Baryšnikov, Halston, Donna Summer.
Oliko tuohon tarkoitus vastata?
-Kukaan ei osallistunut. -Enpä tiedä.
Keikkamme Studio 54:ssä oli bändikilpailu. Me hävisimme.
Meillä oli tulossa keikka Studio 54:ssä.
Halusimme esittää "Cooky Pussin".
Emme olleet esittäneet sitä livenä.
Saimme idean ottaa DJ mukaan.
Ystävämme tunsi NYU:n opiskelijan, joka osasi olla DJ.
Hän halusi räppituottajaksi. Hänellä oli DJ-laitteet.
Vielä tärkeämpää oli, että hänellä oli kuplakone.
Mitä sanoit? Kuplakoneko?
Niin, kamu. Hänellä oli kuplakone.
Hyvä on.
Menimme tapamaan häntä asuntolaan.
Oven avasi pitkätukkainen hevityyppi,
jolla oli nahkaiset vetskarihanskat. Hän pelotti meitä.
Se ei voinut olla hän.
Hän avasi oven pikkuruiseen asuntolahuoneeseen.
Se oli täynnä valtavia äänentoistolaitteita.
Siellä oli levysoittimia ja rumpukoneita.
Ja, hyvät naiset ja herrat, kuplakone.
Mitä me teimme?
Palkkasimme hänet heti.
Tämä on Rick Rubin.
Ensin emme tuntuneet sopivan yhteen.
Hän on Long Islandista ja me New York Citystä.
Rick piti jutuista, joista me emme pitäneet.
Painista ja hevistä.
Meistä se oli hölmöä.
Rick vaikutti meitä vanhemmalta.
No...
Kuvan ajoitusta täytyy työstää.
-Siis... -Jossa on...
Puhummeko kaapelitelevisiorasiasta vai emme?
-Kaikkihan miettivät sitä? -Aivan.
Tuo oli edistynyttä teknologiaa silloin.
Heillä on kaapelitelevisiorasia ja monitoimipuhelin.
Miksei voi olla kuin ennen vanhaan, Salem-tupakka-aski -
ja täysi tuhkis sängyn vieressä?
Eikö niin?
Rick vaikutti meitä vanhemmalta ja paljon kypsemmältä.
Ja hänellä oli rahaa ostaa asioita.
Ennen kaikkea kyse oli hänen itsevarmuudestaan.
Hän piti oikeista asioista.
Ja se tarttui.
Ei voinut hengailla Rickin kanssa innostumatta samoista asioista kuin hän.
Aloimme pitää painista.
Tavallaan.
-Aloimme ehdottomasti pitää hevistä. -Ehdottomasti.
-Ehdottomasti.
Jo viikon jälkeen -
vetskarihanskainen kundi ei ollut enää hölmö,
vaan coolein hemmo.
Hänestä tuli ryhmämme jäsen.
Hänestä tuli tavallaan outo, cool isoveli.
Hänen asuntolahuoneestaan tuli uusi päämajamme.
Uusi Rat Cagemme.
Koulun sijaan menimme joka päivä hengailemaan Rickin luo.
Kuuntelimme levyjä. Sitten menimme yökerhoon.
Sitten menimme syömään hampurilaisia.
Sitten puhuimme illasta, musiikista -
ja siitä musiikista, jota joskus tekisimme.
Studio 54 keikan jälkeen meillä oli DJ.
Ajattelimme: "Vitut. Yritetään räpätä ja otetaan se osaksi show'tamme."
Rick liittyi bändiimme ja hänestä tuli DJ Double R.
Ensikeikkamme Rickin kanssa olimme puoliksi hardcore-bändi.
Sitten lähdimme lavalta ja teimme toisen puolen räppiyhtyeenä.
-B-E-A -S-T-I-E
Olemme Beastie Four Rokilla järkytämme skeneä
-Olen Master Adam Yauch -Ja Slop the Rock
-Mukana Mike D -Ja Katie Schellenbach
Hiphop ei vain lopu
Rokkaa mukana Kunnes olet romuna
No niin. Luulen, tiedäthän...\
Tuosta...
Tuosta saa kuvan.
Useimmilla räppäreillä on riimit paperilapulla, eikö niin?
Eikö niin tehdäkin?
On eri asia hengata kavereiden kanssa -
ja räpätä "Sucker MC'siä" päivät pitkät,
mutta lavalla yleisön edessä räppäämässä omia riimejämme -
on aivan muuta.
Emme tajunneet sitä silloin,
mutta mitä enemmän hengasimme Rickin kanssa ja käyttäydyimme kuin hän,
sitä vähemmän hengasimme Katen kanssa.
Ehkä ennemminkin Kate ei hengannut meidän kanssamme.
Ystävämme eivät tajunneet,
miksi hengasimme aina Rickin kanssa.
Bändi tarvitsee rahaa.
Rick tuotti ensimmäisen aidon räppikappaleen "It's Yours" -
T La Rock -nimiselle räppärille.
Siihen asti räppilevyjen musiikin soittivat enimmäkseen bändit.
Se siloteltiin kuulostamaan funkilta,
jotta se pääsisi radioon.
Mutta "It's Yours" oli vain räppäri ja rumpukone.
Soundi oli jalostamaton ja punkia.
Eräänä iltana -
Rick kertoi tapaavansa Russell Simmonsin Danceteriassa.
Emme tienneet tapaamisen syytä,
mutta oli jännää vakoilla heitä puhumassa baaritiskin ääressä.
Russell oli Run-DMC:n manageri -
ja DJ Runin veli.
Hänellä oli -
oikeasti räppisuhteita.
Russell oli räppiä.
Hän oli räppialan keskuksessa.
Kun Russell lähti, olimme innoissamme.
Juoksimme Rickin luo ja sanoimme:
"Sinun pitää kertoa meille kaikki.
Mitä Russell sanoi sinulle?
Kerro kaikki, mistä te puhuitte."
Olimme innoissamme.
Tuo oli hyvä.
Siltä kuulostimme 16-vuotiaina.
Rick kertoi, ettei Russell voinut uskoa,
että "It's Yoursin" teki joku hänelle tuntematon -
ja vielä valkoihoinen.
He tulivat heti toimeen -
ja keksivät suunnitelman perustaa levy-yhtiö, Def Jam.
Hetkinen.
Kiinnitä huomiota, sulje puhelin ja katso tätä.
Jam tarkoittaa levyä.
Def on lyhenne ehdottomasta.
Ehdottomasti parhaat levyt, jotka voit osaa tänään.
DEF JAM -ÄÄNITYKSET
Niin def Se on Def Jam
Jossain suunnitelmien lomassa Rick kertoi meistä.
"Minulla on kolme valkoista räppäriä.
He ovat yhä lukiossa.
He ovat punkkareita, mutta pitävät hiphopista enemmän.
He kuuntelevat vain räppiä."
Russell näki heti tilaisuuden valkoisen räppiyhtyeen manageroinnissa.
Pian menimme tapaamaan häntä hänen toimistolleen.
Luulimme, että hänellä olisi valtava hieno toimisto,
mutta se olikin kaksi pientä huonetta.
Mutta oli siistiä,
että yhdessä huoneessa oli Kurtis Blow, räpin kuningas.
Hän yritti opetella breakdancea Russellin toimistolla.
Hän yritti pyöriä päällään.
Oli muutakin.
Tunteeko kukaan Full Forcen?
Full Forcen hemmot olivat hänen ympärillään -
katsomassa, kun hän opetteli breakdancea.
Yritämme sanoa, että se oli hullua.
Mitä itsevarmuuteen tuli,
Russell oli Rickiä edellä.
Hänen ympyröissään -
ei voinut olla uskomatta hänen mahtavia lupauksiaan.
Vuonna 1984 kukaan ei välittänyt räpistä.
Sitä soitettiin vähän radiossa.
Mutta Russell myi sitä kaikille.
"Run-DMC:stä tulee sukupolvemme suurin artisti."
"Rick Rubinista tulee räpin Phil Spector.
Beastie Boys?
He ovat valkoisia B-boyita, joista tulee seuraava maailmanmenestys."
No niin.
Hidastetaan vähän vauhtia.
Olimme alkaneet räpätä.
Olimme keskinkertaisia.
Rick ja Russell uskoivat meihin. Saimme siitä itseluottamusta.
He järjestivät ensimmäisen räp-kappaleemme levytyksen.
Sen nimi on "Rock Hard".
Se ei ole paras kappaleemme.
Mutta rakastimme räppiä ja halusimme olla kovasti räppäreitä.
Halusimme kovasti olla Run-DMC.
"Ekat valkoiset B-boyt, kadu emme.
Turha säätää telkkarianne."
Russell Simmons kirjoitti sen.
Hän käski meidän sanoa sitä,
koska se oli mahtavaa ja punkia ja vaikka mitä.
Hän halusi meidän myös sanovan:
"Osaan soittaa rumpuja, osaan soittaa kitaraa.
Ei vain B-boyita, olemme rokkistaroja."
Suostuimme siihen.
Olet räpin vaikuttaja.
Kurtis Blow breikkaa toimistossasi.
Jos lupaat tuoretta, siistiä, villiä ja rohkeaa,
hyvä on. Kuulokkeet kovemmalle.
Mike D, Ad-Rock ja MCA
Kohta saan kuulla sinun sanovan
Näillä pojilla on virtaa
He antavat palaa Haluavat irrotella
Irrotella
Pillua
Haluaisin syyttää Rickiä ja Russellia kappaleen laadusta,
mutta me olimme mikin ääressä.
Me kirjoitimme ja sanoimme kappaleen loput sanat.
He halusivat meistä 80-luvun metallibändin sarjakuvaräppiversion,
mutta Adidaksen lenkkareissa ja verkkareissa.
Se sopi meille.
-Totta hitossa. -Eikö niin?
Todellakin.
Jossain vaiheessa päätettiin potkaista Kate pois bändistä,
koska hän ei istunut uuteen kovaan räppäripoikakuvaan.
Eikö olekin syvältä?
Kun Beastie Boys alkoi, valtaosa ystävistämme oli tyttöjä.
Cooleja tyttöjä.
On noloa ajatella, että tuotimme heille pettymyksen.
Ehkä Kate olisi lopulta lähtenyt bändistä,
mutta se tapahtui paskamaisesti.
Siihen asti bändimme oli ennemminkin vitsi.
Teimme sitä huvin vuoksi.
Suuri tavoite oli naurattaa toisiamme.
Mutta nyt Rickillä ja Russellilla oli suuret suunnitelmat meille.
Jos Rick oli cool isoveli,
Russell oli hullu setä.
Aloimme viettää kaikki illat yhdessä.
Kävimme yökerhoissa ja joimme cocktaileja.
Se oli kuin kieroutunut hauska perhe.
Kun on nuori ja kännissä ja Russell Simmons sanoo,
että teistä tulee kaikkien aikojen suurin räppiyhtye,
alkaa kai uskoa siihen, kun kuulee sitä riittävästi.
Sitten tapahtui hullu juttu.
Spike.
Anteeksi. Pitäisi olla merkki...
Se oli huono vitsi. Jatkakaa.
Tapahtuuko se vai ei?
Ei tänä iltana.
Tämä on viimeinen esitys. Milloin se tapahtuu?
Emme ladanneet sitä.
Ehkä saamme sen ennen illan loppua.
Minä hankin sen.
Siinä on ääni, joka sanoo: "Hullu juttu."
Siinä on animaatio. Ystäväni Max Tannone teki...
Tiesittekö, että olimme Madonnan lämppärinä hänen ensikiertueellaan?
Olimme me. Tarina Madonnan lämppärinä...
Hullu juttu.
Löysin sen.
Joka tapauksessa.
Madonnan manageri Freddy DeMann soitti Russell Simmonsille.
Hän pyysi Run-DMC:tä Madonnan lämppäriksi -
tämän ensikiertueelle.
Russell pyysi 20 tonnia.
Madonnan manageri kieltäytyi.
Pari tuntia myöhemmin Madonnan manageri soitti taas -
ja pyysi Fat Boysia Madonnan lämppäriksi kiertueelle.
Russell sanoi, ettei Fat Boys ehdi.
Hän ei ollut koskaan Fat Boysin manageri.
"Mutta", hän sanoi,
"Minulla on Beastie Boys. He tekevät sen 500 taalasta."
Ja sitten olimmekin -
Washingtonin Seattlessa Four Seasons -hotellissa -
valmistautumassa Madonnan kiertueen lämppäriksi.
Muistatko sen?
Ennen kiertuetta keksimme loistavan suunnitelman.
Mistä ihmiset muistaisivat meidät?
Silloin ei ainakaan taidoista mikrofonin ääressä.
Ideamme oli olla mahdollisimman töykeitä ja kamalia lavalla.
Jou! Parasta varoa Detroit, Philly, Cincy ja LA.
Tulemme kaupunkiinne!
Jos vain menisimme lavalle -
soittamaan kaksi osaamamme kappaletta,
muita ei silloin ollut,
ja sanoisimme: "Kiitos kaikille. Hyvää yötä",
kuka välittäisi?
Sen sijaan olisimme ikimuistoisia.
Ikimuistoisia hiton mänttejä.
Olemme oikeita rokkitähtiä.
Kaikki tulevat katsomaan Madonnaa -
eivätkä varmasti välitä meistä.
Tässä Rickin painijuttu tuli kuvaan.
Hän halusi meistä painiroistoja -
kirkumassa kameraan kehän laidalla. Tähän tapaan.
Emme ole vielä tehneet videota, koska kun teemme,
MTV:n nimi pitää muuttaa Beastie TV:ksi.
Koska vain se pyörii vuorokauden ympäri.
"Beastie Boys. Yksi parhaista nykyhetken yhtyeistä." Siinä.
Taidan tuhlata sanojani.
Ehkä ette ymmärrä.
Haastattelu on ohi.
-Paljon kiitoksia. -Samoin.
Siispä...
Joka ilta Madonnan kiertueella -
menin lavan keskelle ja pidin seuraavan puheen.
Olen kuningas Ad-Rock.
Olen vittu kuninkaiden teatterin kuningas.
Olemme Beastie Boys.
Tulimme murskaamaan kaikki kilpailijat.
Kun olemme lähteneet, voitte polttaa paikan poroksi,
koska teistä kusipäistä ei ole mihinkään.
Muistakaa, että heille Adam kiroili.
Se oli viha-rakkaussuhde.
Vihasimme heitä ja he meitä. Se oli rakkautta.
Palasimme kiertueelta ja heti ensimmäiseksi -
menimme kertomaan kaikille:
"Olimme kiertueella Madonnan kanssa."
Se oli hiton mahtavaa.
Nyt olemme kotona, ja se on virallista.
Olemme räppiyhtye.
Oikeastiko?
-Yläfemma? -Niin.
Se on tulossa takaisin.
Russell järjesti meille keikan Encore-nimisessä yökerhossa -
rapin kuninkaan Kurtis Blow'n lämppärinä.
Katsoimme toisiamme ja sanoimme:
"Olemme Kurtis Blow'n lämppärinä. Se on upeaa."
Se on suora lainaus.
-Ihan tiedoksi. -Niin on.
Encoressa on vain mustaa räppiporukkaa.
Olimme ainoat valkoiset siellä.
Jotenkin meistä oli hyvä idea -
mennä sinne limusiinilla pukeutuneena näin.
Mikä on hauskaa?
Kyllä, meillä on duragit päässä.
Siispä...
Kun menimme Encoressa lavalle esittämään "Rock Hardia",
kaikki valot laitettiin päälle.
Loisteputkivalot kuin supermarketissa.
Kaikki hemmot yleisössä alkoivat huutaa meille.
"Jou, menudot. Mitä kuuluu?"
"Menudo, pidän teistä."
Meitä sanottiin menudoksi.
Se taisi olla monikossa.
Niin.
Luovuimme nopeasti tästä tyylistä.
Kolmas luku.
"Kaiken muuttanut kappale."
3. LUKU - KAIKEN MUUTTANUT KAPPALE
Aloimme kirjoittaa kappaleita eri tavalla.
Se ei ollut kitaralla säkeistö, kertosäe, säkeistö, kertosäe.
Pelleilystä tuli luova prosessimme.
Se meni tähän tyyliin.
Mikey.
Kävelimme kadulla.
Näin.
Hei.
Näin kävelimme kadulla.
-Miten menee? -Mitä kuuluu?
Me harjoittelimme.
Kävelimme kadulla.
Aloimme jutella kappaleiden osista ja meistä hassuista tyhmistä asioista.
Joku sanoi lempikappaleemme satunnaisen pätkän.
Odota nyt.
Joku toinen sanoi, että siitä pitäisi tehdä kappale.
Hänen pitäisi sanoa: "Odota nyt", ja Slick Rick sanoisi...
Anna mennä!
Sitten joku muu sanoi, että pitäisi tulla...
Hei, Leroy!
Ja kappale oli siinä.
No.
Sitten menimme studioon sen yksinkertaisen ja tyhmän idean kanssa.
Teimme siitä kappaleen.
Jou, Leroy!
Odota nyt
Anna mennä!
Adam nakutteli riivatusti -
DX-rumpukoneensa näppäimiä.
Kun hän oli tosi innoissaan,
hän repi kuulokkeet päästään, heitti ne sivuun ja sanoi:
"Jou, kaverit. Kuunnelkaa tätä."
Ei. Se olit sinä.
Minä olin tällainen.
Hän teki...
Minä kehun sinua.
Hän teki kuuman swingtyylisen biitin.
Kun Yauch ja minä kuulimme sen, pidimme sitä paskana.
Mutta kun siihen yhdistettiin 808-biitti,
se muutti kaiken.
Odota nyt
Anna mennä!
Meidät kolme jätettiin rauhaan -
tekemään musiikkia ja nauttimaan siitä.
Sen sijaan, että yritimme kuulostaa muilta,
kuten "Rock Hardissa",
nyt olimme omat itsemme.
Tai ainakin fantasiaversio itsestämme.
Rick tuli studiolle. Soitimme sen hänelle.
Hän oli aivan innoissaan. Hän sanoi:
"Älkää muuttako mitään.
Se on hieno. Haluan soittaa sen Russellille.
Tämä pitää julkaista."
Olimme yllättyneitä, mutta innoissamme.
Rick miksasi sen suuremmaksi ja ammattimaisemmaksi.
Hän teki 808-soundista villin.
-Noin. -Noin.
Sen kuuli ravistelevan autojen takalaseja pitkin itärannikkoa.
Se räjäytti myös monta äänentoistojärjestelmää.
Keksimme keinon yhdistää eri elementtejä, joista pidimme,
kuten biittejä, sampleja, skrätsejä, ja tehdä niistä kappaleen.
Uuden tyylin.
Tärkeintä oli, että löysimme äänemme.
Kun chillaan Chillaan kunnolla
Taskut täytän Dollaritukoilla
Olutta ryyppään Ikkunalaudalla
Vatsa täynnä on olo rentona
Olen takuita vastaan vapaana
On aika ostaa olutta
Russell ja Rick julkaisivat "Hold It Now, Hit Itin" Def Jamissä.
Sitä alettiin soittaa radiossa ja yökerhoissa,
mikä oli tärkeää meille.
Kappalettamme soitettiin LL Cool J:n "Rock the Bellsin" -
ja Run-DMC:n "Peter Piperin" rinnalla, joista pidimme.
Meillä oli keikka Phillyssä.
Olimme juuri julkaisseet levyn.
Soitimme "Hold It Now'n", ja koko paikka villiintyi,
koko yökerho.
Se oli aika mahtava tunne.
Olin 19-vuotias.
Olin ansainnut rahaa.
Räppärit tunsivat minut.
Pääsimme ilmaiseksi yökerhoihin.
Saimme ilmaisia drinkkejä. Juttelimme tytöille.
-Tulimme humalaan. -"Ad-Rock."
Pelleilimme. Kirjoitimme sanoituksia lautasliinoihin.
Nauratimme toisiamme.
Sitten menimme studioon ja teimme kaikesta siitä kappaleen.
Seuraava ilta, seuraava kappale.
Neljä, kolme, kaksi ja yksi Miten menee?
Mikillä saan ääliöt palasiksi Se on salee!
Ad-Rockin ja Mike D:n kanssa
Minulla enemmän mainetta Kuin Picassolla maalia
Riimini ovat rankat Riimini ovat sulavat
Eipä ihme, et oot kiinni mun munassa
B-E-A-S-T-I-E
Äänitimme jatkuvasti. Teimme kappaleita.
Ja Russell julkaisi niitä singleinä.
-Julkaisimme "Paul Reveren". -Iso hitti.
Julkaisimme "New Stylen", tämän kappaleen.
Iso hitti!
Russell tuli studioon ja sanoi:
"Olette kaikkien aikojen paras räppiyhtye.
Teette täysimittaisen levyn."
Sitä tehdessämme Adam ja minä -
asuimme yhä paskoissa asunnoissa.
Sellaisissa kuin 19-vuotiaat yleensä.
Yauch muutti meidät kivaan uuteen asuntoon Brooklyn Heightsissa.
Hän asui siellä ilmaiseksi,
koska oli rakennuksen talonmies.
-Totta. -Näin on.
Jos patteri hajosi, Yauch tuli korjaamaan sen.
Hänellä ei ollut koulutusta siihen,
mutta hän pystyi lähes mihin vain vaiston varassa.
Myöhään eränä iltana minä ja Mike kävimme asunnolla.
Hänellä oli kasettisoitin keittiönpöydällä.
Muttei se ollut kasettisoitin,
vaan kelanauhuri.
En tiennyt, että hänellä oli sellainen.
Tutkin sitä -
ja yritin selvittää, mikä se on.
Nauha oli yhdellä kelalla.
Se ei mennyt toiseen kelaan, kuten normaalisti,
vaan tuli kelalta mikkitelineen ympäri -
toisen mikkitelineen ympäri,
sitten tuolin ympäri -
toiseen kelaan.
Adam ja minä katsoimme sitä ja kysyimme:
"Onhan tämä hiton taikatemppu?"
Yauch nousi ja laittoi sen päälle.
Introrummutus -
Led Zeppelinin "When the Levee Breaksiin" alkoi soida.
Koko kappaleen sijaan introbiitti soi yhä uudestaan.
Olin nähnyt DJ:den tekevän sitä kahdella levyllä.
En ollut nähnyt sitä tehtävän kelanauhurilla.
Ääni ja visuaalinen ilme olivat meistä maagisia.
Yauch kertoi kuulleensa -
Jimi Hendrixin ja Sly Stonen tehneen sitä, ja halusi kokeilla.
Mistä hän kuuli sen?
Silloin ei ollut YouTubea eikä Googlea.
Veimme Yauchin luomuksen studioon -
ja teimme kappaleen nimeltä "Rhymin & Stealin".
Ali Baba ja nelkyt rosvoa
Polttaa ja hommii Rimmaa ja pöllii
Kun kirjoitimme ja äänitimme tulevaa Licensed to Illiä,
Rick Rubin tuotti myös Run-DMC:n uuden levyn Raising Hell.
Heidän versionsa Aerosmithin "Walk This Waystä" -
oli suuri valtavirran radio- ja MTV-hitti.
Run-DMC:stä tuli menestys ympäri maailmaa.
He menivät kiertueelle kesällä -86.
Olimme heidän lämppärinään.
Beastie Boysin tehtävä Raising Hell -kiertueella -
on saada kaikki innostumaan keikoista.
Ajattelimme siis riehua lavalla.
Saimme yleisöön vauhtia.
Kun kiertue tuli Miamiin, he olivat niin suosittuja,
että esitys siirrettiin koriskentältä baseballstadionille.
Aerosmithin Joe Perry ja Steven Tyler lensivät Miamiin -
esittääkseen yhden kappaleen.
Siitä tulisi spektaakkeli.
Tyttö alkaa heilua Poikien tahdissa
Hänen jalkansa lentävät ilmaan
Sitten on hetki, kun Aerosmith on tulossa lavalle Run-DMC:n seuraksi -
esittämään koko planeetan ykköskappaleen.
He kävelevät esiin, ja yleisö villiintyy.
Mutta nyt joku toinen tyyppi oli lavalla.
Yauch.
Yauchilla sattui olemaan basso mukanaan.
Run-DMC:n Jam Master Jayn mielestä olisi hassua,
jos Yauch soittaisi bassoa heidän ja Aerosmithin kanssa -
baseballstadionin lavalla Miamissa.
Yauch oli majesteettisen hyvä.
Aerosmithin tyyppien ilme oli fantastisen huvittunut.
"Kuka likainen juoppo on lavalla?
Miksi hän soittaa bassoa kanssamme?"
Koko kappaleen ajan -
Yauch yritti olla selät vastakkain -
Joe Perryn kanssa, joka ei suostunut siihen.
Lopulta Yauch jahtasi häntä ympäri lavaa takaperin juosten.
Me olimme lavan laidalla -
katsomassa, huutamassa, nauramassa ja nauttimassa siitä.
Oli todella hauskaa olla kiertueella -
ja hengata Run-DMC:n kanssa,
mutta opimme myös paljon, kun katsoimme heitä illasta toiseen.
Se oli kuin räpin sisäoppilaitos.
Niin, me emme lopeta Järkytämme vain paikkaa
No...
Ei ole todistettavaa
Ole tarkkana Aion vain tanssia
Juon tölkkejä, tuoppeja Sixpackejä ja pulloja
Levysoittimien välissä Jatka...
Run on nimeni Ovat avoimet korttini
Kuuntele riimejäni Vedän tyylilläni
Nimi on DMC, ja hän on vierelläni
Ota siis mikki ja anna kyytiä
Kun palasimme kotiin,
Rick oli miksannut ja viimeistellyt koko levyn.
Oli outoa, että hän teki sen tietämättämme.
Yauch piti aina äänityksen teknisistä puolista,
joten hän varmasti suuttui siitä.
Mutta Rick teki jotain aika uskomatonta.
Hän otti oudot räppibiisimme -
ja sai ne kuulostamaan viimeistellyiltä ja radioon valmiilta.
Ne olivat oikeita lauluja vitsien sijaan.
Brass Monkey, se outo apina
Brass Monkeyyn koukussa Siihen outoon apinaan
Brass Monkey
Neljäs kappale.
"Aiemmin mainitsimme kappaleen, jonka luulimme muuttaneen kaiken.
Ja tavallaan se muuttikin.
Mutta tämä on kappale, joka muutti kaiken."
Kiva fakta. Licensed to Ill -levymme oli melkein valmis,
muttei Russellista riittävän pitkä. Tarvitsimme siis vielä yhden kappaleen.
Yauchilla ja hänen ystävällään Tom Cushmanilla oli bändi, Brooklyn.
Heillä oli kappale nimeltä "Fight For Your Right (To Party)".
Yauch sanoi:
"Miksei käytetä Brooklynin kappaletta Beastie Boysille?"
He tekivät kappaleen vitsinä.
Tavallaan tekohymni, joka pilkkasi bilettäjiä ja veljeskuntalaisia.
Emme olleet tavanneet kumpiakaan.
Mutta meistä oli hauska pilkata heitä.
Suuri ideamme oli ottaa vähän tätä.
Vähän tuota.
Vähän tätä.
Ja noin puoli kuppia tuota.
Sitten ne sekoitetaan yhteen -
ja saadaan...
Täytyy taistella oikeudesta
Juhlia
Sitten alkoi tapahtua nopeasti.
Levymme julkaisu tuntui tapahtuneen seuraavana päivänä.
Sitten video julkaistiin.
Se oli kaikkialla.
Olin kotona syömässä Fruity Pebbles -muroja.
Näin sen viidesti tunnissa MTV:llä.
Kaikki katsoivat silloin MTV:tä.
Olimme siinä jatkuvasti.
Kotivideomme, jonka kuvasimme ystävämme asunnossa, soi nyt -
Michael Jacksonin, Princen ja Tina Turnerin videoiden välissä.
Se oli hullu juttu.
Alussa olimme kuuluisia...
-Hullu juttu. -Älä viitsi.
Alussa olimme kuuluisia 14 korttelin säteellä,
sitten underground hiphop-skenessä -
ja lopulta meidät tunnistettiin kadulla, kun Licensed to Ill julkaistiin.
Kaikkialla, minne menin, ihmiset alkoivat huutaa...
"Jou, Mike D!"
"Mitä kuuluu, kamu?"
Sama päti minuun ja Yauchiin. Kävelimme kadulla,
joku tunnisti meidät ja sanoi...
"Jou, Mike D."
Tosi tarina.
Meillä oli siis hyvä fiilis.
Noin kaksi kuukautta myöhemmin -
Russell lähetti meidät ensimmäiselle Amerikan kiertueellemme.
Mitä me siis teimme?
Otimme Dave Scilkenin, Ceyn, DJ Hurricanen -
ja kaikki ystävämme mukaan.
Levymme kävi kaupaksi hullun lailla.
Silloin alkoi tuntua erilaiselta.
Kuuluisuus kotikaupungissa oli yksi asia,
mutta kuuluisuus ostarilla Montanan Missoulassa -
oli jotain aivan muuta.
Siispä ennen kiertueen alkua -
tapasimme Russellin oudon kundin -
puhuaksemme siitä, mitä halusimme lavalla.
Vinoillaksemme sille tyypille sanoimme -
haluavamme kolmemetrisen Budweiser-sixpackin DJ:n korokkeeksi.
-"Selvä." -"Haluamme go-go-tanssijan häkin."
-"Selvä." -"Suuren laatikon,
josta tulee keikan lopussa ulos kahdeksanmetrinen mulkku."
-"Helppoa. Onnistuu." -Eikö niin?
Seuraavaksi menimme avauskeikalle Montanan Missoulaan, ja siinä se on.
Mike D, anna palaa.
Me annoimme palaa. Olimme aika innoissamme.
Emme tienneet, ketkä tulisivat katsomaan meitä.
Emme uskoneet, että bilettävät veljeskuntalaiset,
joita pilkkasimme, tulisivat.
Mutta he pitivätkin "Fight for Your Right (To Partysta)".
Me pidimme siitä, että meistä pidettiin.
Siispä vitut. Heitä olut. Vedetään kännit.
Kaikki Russellin lupaama tapahtui.
Hän ilmestyi jatkuvasti eri keikkapaikoille muistuttamaan meitä:
"Minähän sanoin, että olette vielä -
Cap'n Crunch -muroja suositumpia."
Keikat kasvoivat kasvamistaan.
Yhtenä iltana 1 000 ihmistä, 2 000 seuraavana.
-Chicago, Atlanta. -Miami.
Miami.
-München. -München.
Houston.
Keikkoja, hotelleja, jatkoja ja jatkojen jatkoja.
Nyt pidimme hauskaa, ja homma vain paisui.
Licensed to Ill on vahvistettu -
nopeimmin myyväksi esikoislevyksi levymerkin historiassa.
-He ovat... -Beastie Boys.
Oikein.
Jalka kaasulla Ei ikinä väärää metallia
Moottori kuumempana Kuin kiehuva kattila
Vuonna 1987 Beastie Boys valtaa Amerikan!
Paikalla Ympäri maata keikalla
Beastie Boys on aina lomalla
Miten tapasitte toisenne? Juilliardissako?
En huijaa Vien sulta rahaa
Rannikolta rannikolle Katson, kun muijat bailaa
Kun oot duunissa Virka-aikana
Beastie Boysit Gardenissa Ovat livekeikalla
Mutta jotain outoa tapahtui tänä aikana.
Ensin pilkkasimme bilettäjiä. Sitten meistä tuli heitä.
Lyödään päämme yhteen!
Jou, mitä kuuluu, MTV?
-Olemme Beastie Boys! -Niin!
Vitsinä kirjoittamamme kappaleet saivat uuden merkityksen.
Esimerkiksi ensilevyllämme oli kappale,
jonka piti olla tyhmä ja ironinen vitsi,
mutta se ei ollut kovin hauska.
Kerron laulun sanat.
"Tyttöjä pesemään tiskit.
Tyttöjä siivoamaan huoneeni.
Tyttöjä pesemään pyykkini.
Tyttöjä ja kylpyhuoneessa tyttöjä."
Silloin emme tienneet, mikä on vitsi ja mikä ei ole.
Asiat menivät tosi sumeiksi.
Rajat hämärtyivät meille.
Olin tauolla kiertueelta, mutten edes soittanut ystävilleni,
koska en osannut enää samaistua heihin.
En tunnistanut henkilöä, joka minusta oli tullut.
Kerran näin Kate Schellenbachin ruokakaupassa -
enkä tervehtinyt häntä.
Ehkä hän ei nähnyt minua.
Mutta jos näki,
hän olisi nähnyt eri version minusta.
Olin kaupan takaosassa kylmäkoneiden luona.
Hän maksoi edessä jotain.
Hän nauroi ja piti hauskaa ystävänsä kanssa.
En kai tervehtinyt, koska minua nolotti -
kuinka paljon olin muuttunut.
Muutoksesta puheen ollen -
haluaisin pyytää anteeksi veljeltäni Matthew'lta,
koska kutsuin häntä rahaksi,
kun yritimme keskustella vakavasti.
Sanoin: "Jou, raha. En tiedä, raha."
Hän sanoi: "Mitä vittua teet? Me vain juttelemme."
Joka tapauksessa -
Matthew, olen pahoillani. Se oli mulkkumaista.
Se tuokin meidät viidenteen lukuun, "Mulkut laatikossa."
5. LUKU - MULKUT LAATIKOSSA
Levymme myi hulluna, ja keikkamme olivat yhä hullumpia.
Paljon viinaa ja kiroilua.
Etelässä meidät yritettiin kieltää rivon käytöksen takia.
Meidän täytyi livahtaa keikan jälkeen pakuun -
ja päästä osavaltion rajan yli, jottei meitä pidätettäisi.
Brittilehdistö oli paikalla -
ja kirjoitti meistä tarinoita.
Kun siis menimme Englantiin kiertueelle,
meistä keksittiin tarinoita -
sanomalehtien etusivuille.
POPIDOLIT IVAAVAT KUOLEVIA LAPSIA
Meidän odotettiin oudosti olevan mielipuolia.
Emme tehneet sitä. Sitä ei tapahtunut.
VIHAAMME ENGLANTIA KYLLÄ, SE BEASTIE BOYS
Pidän kuitenkin siitä. Siinä lukee: "Hirveä Horovitz."
-Pidän siitä paljon. -Niin.
Harmi, ettei nimi tarttunut.
-Hirveä Horovitz? -Se on hyvä nimi.
Parlamentti kokoontui -
päättämään, päästetäänkö meidät maahan.
HÄIPYKÄÄ BEASTIET
Ihan totta.
Kiertueen joka kaupungissa väki kehitti -
"Te kusipäät ette ole mitään -
meihin verrattuna" -asenteen.
Siispä kiertueen viimeisellä keikalla Liverpoolissa katsojat sekosivat.
BEASTIES MELLAKASSA
Liverpoolissa keikkamme ensikappaleen aikana -
väki lauloi jalkapallon kannustuslauluja ja heitti meitä tavaroilla.
Se muuttui oluttölkkien myrskyksi...
Jessus, Mike. Älä viitsi.
Täydeksi oluttölkkien ja pullojen myrskyksi.
Lähdimme kesken keikkaa ja ajoimme takaisin Lontooseen.
BEASTIE BOYS PAKENEE LENTÄVIÄ TÖLKKEJÄ
Kaiken tämän jälkeen luulisi, että olisimme pitäneet tauon.
Antaneet asioiden rauhoittua.
Emme pitäneet.
Menimme suoraan kiertueelle Japaniin.
Japanin kiertueen jälkeen -
palasimme suoraan USA:han uudelle kiertueelle.
Ei taukoja.
Emme vain lopettaneet.
Russell sanoi: "Palaatte kiertueelle,
ansaitsette paljon rahaa ja olette onnellisia rokkitähtiä."
"Hyvä on, Russell. Ihan mitä sanot."
Hän oli manageri.
Jos hän käskee kiertueelle, sitä mennään kiertueelle.
Emme kyseenalaistaneet sitä.
Meistä tuntui, että meidän piti tehdä sitä.
Mutta emme olleet riittävän kypsiä ilmaisemaan,
että omat kappaleemme alkoivat olla epämieluisia.
Se on paskamainen tunne.
Yauch alkoi ensimmäisenä näyttää merkkejä, ettei halunnut olla siellä.
Pidimme toki hauskaa ystävinä,
mutta esityksistä alkoi tulla juuri sitä.
Esitys.
Hiton temppu.
Olimme kaikki väsyneitä.
Kaipasimme perheitämme.
Kaipasimme kotia.
Kaipasimme voileivän hakemista ruokakaupasta.
Kaipasimme ihmisiä, joita olimme ennen.
Kaikki sanomamme tyhmyydet, go-go-häkki,
hiton olut ja mulkku laatikossa.
Koko hommasta alkoi tulla hiton noloa.
Paloimme loppuun.
Hetkessä. Beastie Boys muuttui -
hassusta humalaisesta varjostin päässä -
rumaksi kännikalaksi, jota yritettiin kammeta ulos asunnosta.
Aivan kun Bill Murrayn elokuva Päiväni murmelina.
Missä hän elää saman päivän yhä uudestaan.
Meidän elokuvassamme se oli hiton mulkku,
joka nousi ilmaan joka keikan lopussa.
Ongelma oli, että rakensimme laatikon ja olimme mulkut jumissa laatikon sisällä.
Aloimme miettiä, miten saamme hoidettu keikan nopeasti,
jotta tyhmä mulkku saadaan laatikkoon ja pääsemme hittoon lavalta.
UUTISET
Mitä Beastie Boysille tapahtui?
Vuoden 1986 lopussa he julkaisivat Licensed to Illin,
yhden menestyneimmistä esikoisalbumeista.
He eivät ole äänittäneet jatkoa ja ovat hajaantuneet -
Run-DMC:n kiertueen päätyttyä viime syksynä.
Nykyään Mike D ja MCA soittavat bändeissä New Yorkissa.
Ad-Rock on ollut Los Angelesissa tekemässä esikoiselokuvaansa.
Siirryit juuri Shermaniin, eikö niin?
Kyllä. Muutin tänne viime kesänä.
Hienoon taloon.
Autatko pesemään tämän auton?
Nytkö?
Hyvä on.
No niin.
Tuossa elokuvassa olin heti Licensed to Ill -kiertueen jälkeen.
Sen nimi on Kadotetut enkelit, ja se on kamala.
Älkää etsikö sitä.
Älkää katsoko sitä.
Ihan totta.
Joka tapauksessa...
Kiertueen viimeiset 12 kuukautta -
tuntuivat siltä kuin tornado olisi repinyt minut asunnostani,
pyörittänyt minua yrjöämässä maailmalla ja tiputtanut minut päälleni Hollywoodiin.
Silloin minut palkattiin tuohon elokuvaan.
Olin 22-vuotias. En tiennyt, mitä hittoa oli tapahtunut.
En ollut puhunut Adamin enkä Miken kanssa pariin kuukauteen.
Emme olleet riidelleet,
mutta ensi kertaa emme halunneet viettää aikaa yhdessä.
Me kai tarvitsimme hetken taukoa toisistamme.
Yauch oli New Yorkissa uppoutunut toiseen bändiinsä Brooklyniin.
Minä tein Losissa elokuvaa.
Ja Mike...
Mitä sinä teit?
Suoraan sanottuna kokeilin paljon huumeita.
Aivan.
Mitä minuun tulee, pakenin kaikenlaisia asioita.
Äitini kuoli juuri ennen Licensed to Illin julkaisua.
Tilaisuus paeta toiseksi henkilöksi -
ei olisi voinut tulla parempaan aikaan.
Kiertueen jälkeen jatkoin tunteitteni pakenemista.
Eräänä päivänä kuvausten jälkeen palasin hotelliini,
ja vastaanotossa sanottiin,
että huoneessani odotti paketti.
Menin huoneeseeni, ja siellä oli valtava laatikko Yauchilta.
Avasin laatikon. Sen sisällä oli toinen laatikko.
Ja sitten laatikko laatikon perään.
Viimeisenä oli iso salpapussi, jossa oli kahvinpuruja.
Sotkun seassa oli kasetti.
Siinä oli Brooklynin demoja.
On outoa, kun puhuu jonkun kanssa joka päivä vuosikausia,
ja yhtäkkiä ei kuule heistä pariin kuukauteen.
Oli siistiä, että hän lähetti kasetin musiikkiaan.
Hän teki sen, jotta saisimme yhteyden ystävinä.
Mutta se sai minut pysähtymään hetkeksi.
Ehkä hän tekee sitä nyt.
Ehkä hän kyllästyi Beastie Boysiin, emmekä ole enää bändi.
Kävi ilmi, ettemme olleet bändi, koska Yauch otti loparit.
Hän kertoi siitä vasta pari vuotta myöhemmin.
Hän kyllästyi olemaan bileiden juoppo.
Yauch sanoi, ettei Russell kuunnellut,
vaan yritti vakuutella kaiken olevan kunnossa -
ja pyysi takaisin kiertueelle.
Käski laittaa vettä oluttölkkiin, läiskytellä sitä -
ja tehdä muuta pelleilyä.
Se riitti Yauchille.
Hän sanoi ottavansa loparit.
Tämän hulluuden aikana meille ei maksettu rojalteja.
Saimme rahaa keikoista,
isoista keikoista, kuten Madison Square Gardenissa.
Ei penniäkään multiplatinahitistä Licensed to Illistä.
Hiton levystä, jonka ystävät tekivät yhdessä,
jota tehdessä he pitivät hauskaa yhdessä,
nauroivat tuntikausia -
kahviloissa, yökerhoissa, studioissa, asuntoloissa, takseissa ja bileissä.
Mutta nyt, ties mistä syystä,
levy-yhtiö päätti, ettei se maksa meille.
Rick ja Russell. Ystävämme. Def Jam.
Olimme olleet yhdessä alusta asti.
Meistä Def Jamin menestys oli meidän menestyksemme ja päinvastoin.
Koska olimme kaikki ystäviä.
Russellin väitetään sanoneen, että rikoimme sopimusta,
koska emme vielä nauhoittaneet uutta levyä Def Jamille.
Russell halusi "Fight for Your Right (To Party)" osan kaksi.
Kun Russell teki sopimuksen, luulimme hänen uskovan meihin suuremmin.
Mutta hän tarvitsikin vain kolme valkoista räppäriä MTV:hen.
Olisimme voineet olla keitä vain.
Takaisin minuun, Los Angelesiin.
Tein siellä projektia.
Spike, ole mielikseni.
Näytätkö pätkän, jossa Adam menee altaaseen?
-Ei. -Saammeko nähdä sen taas?
Näytä se muutaman kerran peräkkäin.
Vain muutaman.
En ole koskaan ajanut autoa uima-altaaseen.
-Ilmiselvästi. -Selvä.
Mutta haluaisin ajatella, että jos tekisin niin -
ja tuntisin auton menevän altaaseen,
reaktioni ei olisi jonkinlainen seksuaalinen orgastinen kokemus.
Se on aika hiton kuuma.
En tiedä, mitä muuta sanoa.
Olin Hollywoodissa.
Hyvä on jo.
Olin Hollywoodissa suurissa Hollywoodin bileissä.
Hengailin uima-altaan vierellä, kuten niissä tehdään.
Kuulin mahtavaa musiikkia jostain.
Mitä tuo on? Yritin selvittää, mistä se tulee.
Kävelin ympäri bileitä yrittäen selvittää sitä.
-Samppanjaa? -Kiitos.
Näin kävelen Hollywoodin bileissä.
Donnie Wahlberg? Mitä kuuluu?
Joko riitti?
Seurasin ääntä selvittääkseni, mistä se tulee,
ja tulin kasettisoittimen luo.
Kasettisoittimen vieressä oli Matt Dike -
ja tyypit nimeltä Dust Brothers.
He sanoivat tehneensä musiikin.
Se oli niin mahtavaa, että soitin Adamille ja Mikelle ja sanoin:
"Tulkaa Los Angelesiin tapaamaan näitä tyyppejä."
Ja he tulivat.
En tiennyt, millaista olisi, kun he tulevat,
koska emme olleet tavanneet kuukausiin.
Mutta kun he tulivat, se tuntui sitä kuin pitikin.
Hengailimme ja kuuntelimme musiikkia.
Kaikki muut tekemämme asiat kävivät ihan hyvin.
Yauchin bändi Brooklyn, minä elokuvassa ja Mike Mikena.
Mutta se muistutti minua,
että Beastie Boys oli sitä, mitä meidän pitäisi tehdä.
Mielestäni.
Teimme tietoisen päätöksen jatkosta.
Ei manageria, ei tuottajaa eikä levy-yhtiötä päättämään.
Olisimme vain me kolme.
Siispä...
Usein ei elämässä tajua olevansa uudessa luvussa.
Kuudes luku. "Uusi luku."
6. LUKU - UUSI LUKU
Dust Brothersin tekemä musiikki oli uskomatonta -
ja inspiroi meitä tekemään uuden levyn.
Mutta totuuden nimissä, jatkaaksemme bändinä -
meidän täytyi tavata uusia levy-yhtiöitä.
Yksi niistä oli Capitol Records.
Menimme tapaamaan suurta johtajaa, ja hän sanoi:
"Ette tehneet mitään Licensed to Illissä. Ollaan rehellisiä.
Rick ja Russell tekivät kaiken.
Olette heidän luomuksensa."
Mutta samalla he olivat valmiita panostamaan meihin,
vaikka oli epätodennäköistä, että antaisimme heille -
"Fight for Your Right (To Party)" osan kaksi.
Kappale hävetti meitä,
muttei niin paljoa, ettemme käyttäisi sitä levytyssopimuksen saamiseksi.
Saimme levytyssopimuksen, mutta tarvitsimme managerin.
Ehkemme valinneet manageria fiksuimmasta syystä.
Valitsimme hänet, koska hän oli Kenny Rogersin ja Lionel Richien manageri.
Meistä se oli hassua.
Joskus tyhmät vitsit eivät ole -
parhaita ohjaamaan taloudellista tulevaisuutta.
Eikö niin?
Saimme suuren idean.
Asuisimme yhdessä talossa -
ja saisimme paljon tehtyä.
Otimme rahat uudesta rahakkaasta levytyssopimuksestamme -
ja vuokrasimme superkalliin hienon talon Hollywood Hillsistä.
Muttei mitä hyvänsä taloa.
Talo oli kuin 70-luvun museo.
Kuin Hart & Hart yhdistettynä Lemmenlaivaan yhdistettynä -
Three's Companyn Regal Beagleen.
Hart & Hart oli hienosti sanottu.
Se oli mahtava.
Talon omistivat Alex ja Madilyn Grasshoff.
-Täsmälleen. -Pikku yksityiskohta.
Talossa oli lukittu komero.
Kun on parikymppinen,
utelias ja todella pöllyssä ja on lukittu komero,
niin mitä tekee?
Potkaisee komeron auki. Haluaa tietää, mitä sisällä on.
Komerossa oli kaikki Madilyn Grasshoffin -
mahtavat asut 70-luvulta.
Siis...
Niin.
Puhumme mokkanahkaisista pitkistä tilkkutakeista.
Satiinihaalareista.
Kaikesta yliloistavasta ja ihanasta.
Turkishatuista. Erityisliiveistä.
Menisittekö mieluummin aamiaiselle -
Oscar Madison -vaatteissanne?
Vai menisittekö mieluummin aamiaiselle näin?
Tässä talossa me asuimme.
Näytät ihanalta.
Kiitos.
Jos ei ole siltaa uima-altaan yli, silloin tyrii.
Huoneeni ei ollut talossa.
Se oli outo sivuhuone, joka oli täällä.
Uima-altaassa oli pieni ikkuna -
suoraan huoneeseeni, ja huoneesta näki altaaseen.
Parin päivän välein kello kuusi aamulla -
kuulin kovaa hakkaamista -
ja heräsin näkemään tämän.
Yauch kutsui aamiaiselle.
Päivärutiinimme oli herätä hullussa Grasshoff-talossa,
mennä aamiaiselle -
ja sitten tapasimme Matt Diken ja Dust Brothersit studiolla.
Matt Dike oli DJ.
Hänellä oli tuhansia levyjä asunnossaan.
Hän oli cool.
Halusimme tietää saman kuin hän.
Dust Brothers opiskeli tietotekniikkaa Claremont Collegessa.
EZ MIKE - VAAKA
EZ Mike oli DJ.
John oli tietokonenero.
Emme olleet aiemmin nähneet tietokonetta äänitysstudiossa.
Samplasimme hulluna.
Se on jointti
SHAKE YOUR RUMP OHJANNUT NATHANIEL HÖRNBLOWÉR
Dust Brothers avasi uuden luovan maailman meille.
Laitoimme raitaa raidan päälle.
Tungimme joka biisin täyteen sanoja, sampleja ja vitsejä.
Otimme kaksi, kolme juttua.
Sekoitimme niitä mukaan, jotta biisi on kollaasi.
Luulimme olevamme seuraavalla tasolla.
Kuin sutenööri puuhailen Veneellä rapuja syöden
Jalkani on kunnossa Teen B-boy askeleita
Mardi Grasissa pidätettiin Kun lavalle hyppäsin
Kamullani MCA:lla on parta pukin
Uuh, uuh on diskohuutoni
MCA, nyt käy kiinni
No.
Eräänä iltana Grasshoffien talossa -
Yauch soitti työstämiämme miksejä todella kovaa.
Katsoimme Los Angelesin vilkkuvia valoja alapuolella -
ja olimme aika pöllyssä.
Yauch kääntyi puoleeni ja sanoi: "Tämä on pähee."
Vastasin elegantisti: "Niin, tämä on aika erityinen."
Se olikin.
Siihen aikaan Yauch irrotteli luovasti.
Ilman Rickiä ja Russellia teimme kaiken itse.
Bändi tekee paljon muutakin kuin kirjoittaa ja esittää biisin.
Kuvauksia, pressikuvia ja kaikkea.
Licensed to Illin julkaisun jälkeen - emme halunneet outoa kuvaussessiota -
jonkun vieraan kanssa.
Yauch sai idean. Hän sanoi: "Otetaan kuvat itse.
Yhdistetään pieni puristettava juttu kameraan.
Sitten otamme..."
Tämän tässä.
Pidän tuosta kuvastasi.
Kiitos.
Sitten täytyi tehdä levyn kansi. Yauch sanoi:
"Helppoa. Käytetään kameraa, joka ottaa 360 asteen kuvan.
Siitä tulee levyn kansi."
Olimme aina yhdessä joka ikinen päivä.
Yauch tiesi kaikki asiat, ja sanoimme aina:
"Se on coolia."
"Miten hän tietää tuon? Se on tosi outoa."
Yleensä, kun levy julkaistaan,
hieno levy-yhtiö antaa kuuluisan hienon ohjaajan.
Mutta me olimme aika vainoharhaisia siihen aikaan.
Emme luottaneet kehenkään. Yauch sanoi:
"Ei. Käytämme setääni,
legendaarista elokuvantekijää Sveitsistä, Nathaniel Hörnblowéria.
Hän tulee auttamaan meitä -
ja ohjaa kaikki videomme."
KUVANAUHAA LOOKING DOWN THE BARREL OF A GUNISTA
OHJANNUT NATHANIEL HÖRNBLOWÉR
Nöyrä Yauch antoi sedälleen kunnian -
kokeilusta ja ohjauksesta.
Mutta Yauch oli johtava voima.
"Looking Down the Barrel of a Gun" -videossa -
olemme me Madilyn Grasshoffin vaatteissa.
Puimme hänen vaatteitaan yllemme,
ajelimme ympäriinsä ja kuvasimme itseämme.
Kiitos, Madilyn, palveluksesta.
SHADRACH, OHJANNUT NATHANIEL HÖRNBLOWÉR
Köyhille anna Niin kiitän aina
Heillä on enemmän tarinoita Kuin JD:llä Salingeria
-Olen mestari -Ja sinä haastaja
Hörnblowér oli paljon paikalla,
mikä on siistiä, koska hän oli Yauchin setä.
Mutta hän oli juoppo. En osaa ilmaista sitä muuten.
Hän piti viinistä.
Puuhailimme omiamme,
ja outo sveitsiläinen tyyppi yöpyi sohvalla.
Katsokaa. Tätä jouduimme kestämään Yauchin sedän kanssa.
Tämä on vähän outoa,
koska olen yleensä kameran toisella puolella.
Olen mieluummin sen takana.
Olet pukeutunut sen mukaisesti.
Tämä on kotiseutuni perinneasu.
Voitte vitsailla siitä,
mutta minä saatan vitsailla, kun teillä on puku päällä.
Ehkä se on minusta hupsua.
Ehkä nauran teille juuri nyt.
Jotenkin ruohon, aamiaisten ja biletyksen välillä -
saimme levyn ja kannen valmiiksi ja luovutimme ne.
Näin.
Olimme innoissamme.
Saimme valmiiksi levyn, josta olimme ylpeitä.
Ihmiset ostaisivat sen, kuuntelisivat sitä -
ja huomaisivat, että olemme enemmän -
kuin ne "Fight for Your Right (To Party)" -tyypit.
Luulisi, että välirikko Def Jamin kanssa olisi saanut nöyräksi,
-mutta ei. -Ei.
Olimme onnemme kukkuloilla.
Mitä kuuluu? Beastie Boys Yo! MTV Rapsissa.
Poju!
Tyttö, se on totta
Mike D rakastaa sinua
Ennen levyn julkaisua annoimme monia haastatteluja.
Olimme valmiita Madison Square Gardeniin -
ja olemaan huippumenestys.
Capitol Records oli mukana.
Ehkä meitäkin enemmän innoissaan.
Beasties ei ole...
LEVYNJULKAISUJUHLAT
...jonkun muun keksimä konsepti.
Heidän esikoisalbuminsa menestys -
ei ollut sattumaa.
Kunnioitettujen räppäreiden mukaan,
Eazy-Estä MC Hammeriin ja Public Enemyyn,
nämä kundit ovat todellakin aitoja.
Musiikki on hullun makeeta.
Heillä on sitä jotain.
Puheet saavat riittää.
Nostetaan lippu salkoon.
Batman, pidä varasi.
Beasties järkyttää tänä kesänä.
Sitten 25. heinäkuuta 1989.
Koko maailman odottaessa.
Uusi levymme Paul's Boutique julkaistiin.
Eikä mitään.
Heinäsirkkoja.
Seitsemäs luku. "Heinäsirkat."
Radiossa ei soitettu uusia kappaleita. MTV ei esittänyt uutta videota.
Ei keikkoja. Ketään ei kiinnostanut.
Kaikki jatkoivat elämäänsä.
Kuin olisimme olleet seiskaluokalla -
siistinä valittu hiustyyli, joka hävetti nyt,
ja piti teeskennellä, ettei sitä tapahtunut.
Olin todella yllättynyt,
ettei Paul's Boutique pärjännyt paremmin,
koska sitä tehdessä minusta tuntui,
että se oli parempi kuin Licensed to Ill.
Kun teimme Paul's Boutiquea, ajattelin:
"Tämä kuulostaa paremmalta. Tämä taitaa pärjätä paljon sitä paremmin."
Kun se ei pärjännyt, ajattelin: "No, ei voi koskaan tietää."
Nykyään en edes yritä arvata.
Kukaan ei välittänyt uudesta levystämme.
Paitsi rakas vanha ystävämme hra Don Cornelius.
Beasties.
Miten menee?
-Mitä kuuluu, Don? -Ihan hyvin.
-Hei. -Hei, Don.
-Mitä kuuluu? -Mitä kuuluu?
-Mitä kuuluu, Don? -No niin.
-Hyvä on. -Rauhaa.
Sinulle myös, veli.
Mikä Don Cornelius on?
-Don Cornelius. -Sinä sen keksit.
-Olet äijä. -Don Cornelius.
Mutta oikeasti haluamme sanoa, että olemme olleet täällä aiemmin,
mutta olemme katsoneet tätä ohjelmaa -
pienestä pitäen. Monet eivät tajua sitä.
Niin kauan.
Minulla on Soul Train -levyjä.
Aina kun olette kaupungissa,
käykää täällä, sopiiko?
-Hyvä on. -Hyvä on.
Beastie Boys!
Sinä uhkailit Don Corneliusta.
Näytättekö sen taas?
Minulla on Soul Train -levyjä.
Miksi, Mike?
Minulla on jonkinlainen paitapusero.
Et näytä osaavan pukea edes paitaa.
Näytämme neljältä eri ihmiseltä neljästä eri bändistä.
Haluan huomauttaa, Adam.
En halua piikitellä,
mutta näytät siltä kuin oksentaisit pian DJ Hurricanen hartioille.
Sinulla ei mene hyvin.
Olin joko unen tai itkun partaalla.
Minun täytyy nyt pyytää anteeksi hra Don Corneliusilta,
koska olin ilmiselvästi turhan aggressiivinen häntä kohtaan.
Mitä satuinkin polttamaan, se saa -
katsomaan parasta kaveriaan ja haluamaan lyödä häntä vatsaan -
ja potkaisemaan polvella munille.
Aggressiivista lajiketta.
Jessus. Onpa tarkka kuvaus.
Polttamani nimi oli varmaankin Steven Seagal.
Kaverit.
Sivuhuomautus. Vuonna 1988 kävimme katsomassa Jimmy Cliffiä.
Olimme superpöllyssä keikkapaikan takaosassa,
ja kesken keikkaa...
Oli kesä. Ulkokonsertti. Kesken kappaleen hän sanoi: "Juuri nyt -
haluan tuoda lavalle loistavan näyttelijän,
hra Steven Seagalin."
Ennemminkin tyyliin:
"Juuri nyt loistava näyttelijä!"
Jamaikalainen korostus.
Ja hiton Steven Seagal tuli täydessä ninja-asussa,
takoi timbaaleja ja lähti.
Jep. Ja tiedätkö mitä?
Se oli hullu juttu.
Hu, hu, hu...
HULLU JUTTU
Hullu juttu.
Eihän tuo ole hassu? Se ei ole hassu.
Kannatti jättää se pois.
Näin on. Jätetään se pois.
Olimme selvästi sekaisin tässä vaiheessa.
Ehdottomasti.
Kun laittaa kaiken tarmonsa, aikansa ja intonsa johonkin -
ja kuulee vain heinäsirkkoja...
Olin hieman musertunut.
Olimme valmiita Paul's Boutiquen menestykseen.
Se tuli ja meni ja sai vakavoitumaan.
Jou, mitä kuuluu? Mike D tässä.
Terve, ystäväni.
Olen Bill Harper, kirjanpitäjäsi.
Voi hitto. Mitä kuuluu, hemmo?
Haluan puhua asioista kanssasi.
Taloudellinen tilanteenne on muuttunut hieman.
Teillä ei ole näköjään enää rahaa.
Mitä?
Katsos, ystäväni, te muutitte Losiin,
vuokrasitte talon, jonka uima-altaan yli kulkee silta,
hankitte hullun kalliita autoja,
kulutitte miljoonia hullun kalliisiin studioihin.
Se oli työtä varten.
Ostitte mantelimaitoa 4 200 dollarilla viikossa.
Myös työtä varten.
Tiedätkö, mitä tapahtuu? Olette vararikossa.
Hitto. Se on syvältä.
Niin on.
Täytyy lopettaa.
Donny Osmond on toisella linjalla.
Kutsumme tätä aikaa Paulin kiirastuleksi.
Mutta hyvä uutinen on,
että teimme monen levyn sopimuksen Capitolin kanssa.
Pitivät he siitä tai eivät,
heidän täytyy antaa rahaa uutta levyä varten.
Mutta meidän piti karsia vähän.
Olimme tuhlanneet kaikki rahat -
äänittämällä Paul's Boutiquea hienoissa studioissa.
Ajattelimme, että hitot.
Rakennetaan levyn rahoilla oma studio -
ja säästetään paljon.
Löysimme vanhan Elks Lodgen juhlasalin Atwaterista,
Los Angelesin hiljaisesta osasta,
missä ei tapahtunut mitään.
Rakensimme niukan äänitysstudion, jossa oli koripallokori.
Yauch teki skeittirampin.
Halusimme alkaa soittaa enemmän omaa musiikkiamme,
vaikkemme aluksi tienneet, mitä se tarkoitti.
Muutimme pois Grasshoffien talosta. Jokainen hankki halvemman asuinpaikan.
Hitto, Yauch asui hirsimökissä.
Ihan totta.
Vaihdoimme pienempään.
Mutta halusimme tehdä samaa kuin aina.
Tehdä musiikkia, hengata ja sekoilla.
Mutta tällä kertaa eri tavalla.
Ajattelimme, että samplauksen sijaan - soittaisimme lempimusiikkiamme.
Miksemme yrittäisi kuulostaa The Metersiltä?
Olimme aluksi surkeita.
Olin punk-kitaristi. Yritin soittaa jazzia ja soulia.
Se ei ollut kaunista.
-Mike oli ihan hyvä rummuissa. -Kiitos.
Yauch meni ostamaan kontrabasson -
ja osasi maagisesti soittaa sitä.
En tiedä, oletteko yrittäneet soittaa sellaista,
mutta se on vaikeaa.
Uusi rutiinimme oli tulla kerhotalolle joka päivä -
ja soittaa musiikkia ystäviemme Money Markin ja Mario C:n kanssa.
Tapasimme Mario C:n, kun teimme Paul's Boutiquea.
Hän oli Dust Brothersin äänitysteknikko.
Pyysimme häneltä apua studiomme rakentamiseen.
Saimme hänet jäämään tekemään musiikkia kanssamme.
Kun asuimme hullun kalliissa talossa Hollywoodissa,
Mike törmäsi autollaan sen porttiin.
Tosi juttu.
Marion ystävä Mark Nishita oli puuseppä -
ja tuli korjaamaan sen.
Mario sanoi hänen olevan myös tosi hyvä kosketinsoittaja.
Kun saimme studiomme ja aloimme soittaa,
pyysimme häneltä apua, jotta soundimme olisi funkympi.
Laita vähän kovemmalle.
Yauch soittaa kontrabassoa minä kitaraa.
Kuuntele kitaraa.
-Kitaraosuuttasi. -Soitat kuvioita hi-hatilla.
Mark on uruissa. Homma alkaa olla kasassa.
Tätä jatkui vuoden. Olimme tyytyväisiä.
Opimme soittamaan soittimiamme ja teimme sampleja.
Teimme mieluisia biittejä.
Teimme meille mieluisaa musiikkia.
Ainoa ongelma oli, ettemme saaneet biisejä valmiiksi.
Kun piti laulaa biisiä varten,
meitä alkoi ujostuttaa.
Mielentilamme oli outo.
Olimme hämmentyneitä äänemme suhteen.
Miltä laulumme pitäisi kuulostaa?
Luulimme olevamme räppäreitä, koska teimme kaksi räppilevyä,
mutta mistä me räppäisimme?
Emme tunteneet olevamme -
Licensed to Illin tai Paul's Boutiquen tekijät.
Muttemme tienneet tarkalleen, mitä se tarkoitti.
Eräänä aamuna olin kotona.
Heräsin puheluun, jollaista en ollut saanut aiemmin.
Ystävän vanhempi soitti itkien.
Dave Scilkenin isä soitti - ja kertoi Daven kuolleen yliannostukseen.
Hän oli 20-vuotias.
En ollut menettänyt läheistä ystävää.
Tuttuja kyllä, muttei ketään niin läheistä.
Tämä tuntui erilaiselta.
David Scilken.
Palasimme New Yorkiin Daven hautajaisiin.
-Tervehdi, Dave. -Hei.
Se oli surullista.
Tämä on Dave Scilken. Tämä on Shadi One.
Päädyimme hautajaisten jälkeen baariin,
koska niin on tapana, kun ystävä kuolee.
Juodaan olutta ja kerrotaan hänestä tarinoita.
Vanhojen ystävien tapaaminen arvelutti.
Luulimme heidän pitävän meitä "Fight for Your Right" -tyyppeinä -
ja vinoilevan siitä.
Ei se ollut sellaista Katen ja ystäviemme kanssa.
Me vain istuimme kaivaten Davea.
Se merkitsi meille enemmän kuin tajusimme.
Ystävyyteemme oli syy.
Koko matka oli kuin yhteys New York Cityyn.
Tuntui hyvältä olla kaikkien kanssa taas.
Tappaa itsensä
Miten saan nyt ystäviä?
Vaikka se oli surullista, palasimme kerhotilaamme Losissa.
En tiedä, johtuiko se ystäviemme tapaamisesta -
vai elämämme muuttumisesta, mutta me inspiroiduimme.
Yhtäkkiä aloimme saada juttuja valmiiksi.
JIMMY JAMES OHJANNUT NATHANIEL HÖRNBLOWÉR
Se kannusti meitä -
jatkamaan samaa rataa.
Musiikkimme voisi sisältää kaikkea meille rakasta.
Levymme voisi olla mixtape eri musiikista,
myös ääniä, dialogia, sampleja -
tai muuta meistä hauskaa.
22-vuotiaana ei osaa käsitellä tunteitaan.
Emme osanneet kertoa toisillemme tunteistamme.
Mutta kaikki ne tunteet ja kyvyttömyys käsitellä niitä -
purkautuu siihen, mitä tekee.
Väki, miten menee? Uusi päivä urkenee
Maaäidillä On aivan uusi aamu
Kauan aikaa On saanut kaipaa
Mutta nyt aurinko paistaa Avataan verhoa
Tämä versio on Virallisen kunnianteon
Tunnustusta annamme Inspiraatiostamme
Mä kaipaan vain mukavaa
Rentoa, hupsua elämän taikaa
Rakkautta lähetämme Maan joka sopelle
Lavalle hyppään Mikkiin tartun
En esitä mitään Omaa elämää vartun
Jos mua herjaa yrität Siitä välitän vähät
Ajattelimme, että vitut.
Siis...
Pitäisi tehdä meille mieluista.
Jos Clashillä on punkia, reggaeta ja räppiä levyillään,
miksei meillä voi?
Miksei pilviveikkobiisi voi olla räppibiisin -
ja hardcoren kanssa?
Tämä on biisimme "Time for Livin'".
Halusimme kokeilla ja tehdä kaikkea erilaista.
Soitimme soittimiamme ja samplasimme sitä.
Ensimmäistä kertaa.
Kokeillessamme annoimme itsellemme luvan laulaa.
Myös ensimmäistä kertaa.
Ajattelimme: "Vitut. Kokeillaan sitä."
Jokin nousee pintaan
Tulta on kaikkialla
Mutta tämä on harhaa
Tämä biisi on "Something's Got To Give".
Yauch kirjoitti sanat muutoksesta ja kasvusta.
Se käy järkeen, koska silloin Yauch tutki kaikkea.
Hän halusi ylittää kaikki rajat.
Hän soitti minulle puoli viisi aamulla:
"Äänitän puluja. Sinun pitää kuulla."
Sanoin nukkuvani.
Nyt ei ollut siitä kyse.
Hän oli täydessä muutostilassa.
Hän matkusti maailmalla,
lumilautaili helikoptereista, patikoi Nepalissa.
Hän otti kaikesta selvää.
Elokuvasta, buddhalaisuudesta, musiikista.
Hän tapasi ihmisiä kaikkialla eri maailmoista.
Jos tunnet tunteeni Se on musiikin mestariteokseni
PASS THE MIC OHJANNUT NATHANIEL HÖRNBLOWÉR
Minun ajatukseni Välittyvät askeleistani
Näytän tositunteeni Puhetavassani
Oltuamme kaksi vuotta kerhotilassamme -
saimme levymme valmiiksi. Check Your Headin.
Kahdeksas luku. "Kaiken muuttanut levy."
Olimme innoissamme Check Your Headistä,
Halusimme keikoille, joten etsimme uuden managerin John Silvan.
Hän sanoi, että jos olimme tosissamme keikasta,
meidän pitäisi raataa yökerhoissa -
ja tehdä kovasti töitä, jotta pääsisimme suuriin paikkoihin.
Hän oli rehellinen.
Hän oli oikeassa, koska harva välitti meistä silloin.
Hän on vieläkin managerimme.
Siispä...
Hyvä uutinen oli, että oli ryhmä keikoille.
Huono uutinen oli, että töitä riitti.
Ryömin sängystä Kömmin keittiössä
Kaadan kunnianhimoa kupillisen
Haukottelen ja venyttelen Henkiin yrittelen
Suihkuun hyppään Siitä pumppu tykkää
Kadulla liikennettä lykkää
Kun kaltaiseni raatavat töissä
Virka-aikaan töissä On siinäkin elämä
Rahat tuskin riittää Firma sen kun riistää
Käyttävät aivoja duunarin Jaa saamatta kiitoskin
Siinä on riittävästi Tulemaan hulluksi
Viisi vuotta aiemmin olimme Madison Square Gardenissa.
-Näin on. -Nyt soitimme yökerhoissa.
Luulisi meitä harmittavan, mutta putoaminen voi olla kivaa.
Vaikka soitimme vain parille sadalle ihmiselle,
paikat olivat täynnä.
Väki oli erilaista kuin vuonna -87.
Licensed to Ill oli stadionrokkia.
Vuoden -92 keikat olivat täynnä samanhenkisiä kummajaisia.
Tunsimme yhteyttä heihin.
Keikkailimme ihmisille, joiden kanssa halusimme hengata.
Mutta yritimme yhä selvittää, miten olla tämä uusi bändi.
Vuoden keikkailun jälkeen aloimme tietää, mitä teimme.
Vasta Check Your Head -kiertueen lopussa -
pidin itseäni itsevarmasti muusikkona.
Vuoden kiertueen jälkeen aloimme äänittää taas.
Oli niin kivaa olla yhdessä ja soittaa musiikkia yhdessä,
että miksi lopettaisimme?
Aivan kuin Check Your Head ja Ill Communication olisivat yhtä,
ja me vain jatkoimme.
Menimme innoissamme studioon joka ilta.
Ystävämme tulivat hengailemaan.
Meillä oli koriskenttä ja paippi.
Puhumattakaan läjästä musavehkeitä.
Monta mahtavaa ihmistä tuli käymään.
Q-Tip pelasi korista ja äänitti säkeistön "Get It Togetheriin".
Christian Hosoi ja Jason Lee tulivat skeittaamaan.
Biz Markie kävi usein.
Vanha ystävämme Jill Cunniff -
soitti ja pyysi kuuntelemaan bändinsä Luscious Jacksonin demoa.
Yauch...
Yauch sanoi:
"Tämä on mahtava. Perustetaan levy-yhtiö ja julkaistaan sen."
Nyt meillä on levy-yhtiö Grand Royal.
Musiikki oli mahtavaa, ja siitä teki erityisemmän se,
että Kate esiintyi heidän keikoillaan.
Kymmenen vuoden jälkeen olimme taas toistemme elämässä.
Kaikki tämä tapahtui saman katon alla studiossamme G-sonissa.
Eräänä päivänä kuulin Yauchin soittavan mieletöntä bassokuviota.
Se oli niin hyvä, että vaikutti valmiilta biisiltä.
Kysyin Yauchilta, mikä se on.
Hän vastasi: "Se on meidän. Kirjoitin sen äsken."
Aloin soittaa rumpuja hänen kanssaan.
Sitten Money Mark alkoi soittaa urkuja.
Sitten Adam alkoi soittaa kitaraa.
Teimme nopean sovituksen ja äänitimme sen.
Se oli nopein tekemämme biisi -
ja tavallaan lempi-instrumentaalimme.
Mutta jostain syystä se oli kuukausitolkulla ilman sanoja.
Levyä viimeistellessä tiesimme, että biisille pitää tehdä jotain.
Kokeilimme eri ideoita tehdä siitä räppibiisi, muttei se toiminut.
Sain idean, että menisin Mario C:lle,
ja hän äänittäisi minua huutamassa juttuja.
Sanat käsittelivät sitä, että Mario oli kamalin koskaan,
sabotoi ja pidätteli meitä aina.
Minusta oli hassua, että hän äänittäisi sen.
Nyt kuuntelet Mitään voi sanoa et
Saan minut lopettamaan Nappisi painalluksella
Mutta kuule, olen...
Sain idean, että otetaan meistä kuvia -
kyttinä peitetehtävässä syömässä donitseja.
Mutta päätimme tehdä videon sen sijaan.
Spike tuli käymään, ja leikimme asuleikkejä kuten aina.
Juoksimme ympäriinsä kuin hullut ilman lupia, kyttiä tai palolaitosta.
Koska näkemääsi Et ehkä saa käsiisi
Voimme olla varmoja Älä siis ala nuolaista
NATHAN WIND ON COCHESE
Yritän kertoa Se on sabotaasia
VIC COLFARI ON BOBBY, ALOITTELIJA
ALASONDRO ALEGRÉ ON PÄÄLLIKKÖ
Se muutti kaiken taas.
Sinä kesänä olimme pääesiintyjä Lollapalooza-kiertueella.
Olimme Minnesotassa.
Olimme valtavalla niityllä. Kaukana oli kokkoja,
ja ihmiset villiintyivät.
Soitimme encorena "Sabotagen".
Ihmismeri villiintyi lisää.
Poistuimme lavalta, katsoimme toisiamme ja sanoimme:
"Vau. Meillä on uusi viimeinen biisimme."
Kaikki se alkoi Yauchin bassokuvion soitosta.
Olemme kaikki olleet huoneessa, jossa ystävä -
sanoo tai tekee jotain, joka vaikuttaa coolilta.
Kun sellaisesta silloin mitättömästä tuntuvasta -
tulee jotain pitkäkestoista ja vaikuttavaa,
niin ei tapahdu kovin usein.
Viime vuonna annoimme haastatteluja kirjoittamastamme Beastie Boys -kirjasta.
Meiltä kysyttiin eniten -
Yauchin kirjoittamista sanoista "Sure Shotiin".
Haluan sanoa Jotain kauan odotettua
Naisten halveksunnan Täytyy loppua
Kaikille äideille, siskoille Vaimoille ja ystäville
Tarjoan rakkauteni Ja kunnioitukseni
Kun hän sanoi sen, se ei ollut valtava, tärkeä hetki.
Yauch vain kirjoitti sen muiden sanoitusten kanssa -
ja sanoi sen vuorollaan mikin ääressä.
Meistä oli coolia, että hän sanoi niin.
Monien muiden lisäksi hän puhutteli meitä.
Siispä ne äänitysten, keikkailun ja kahden levyn vuodet olivat tärkeitä.
Muutimme suuntaa bändinä.
Muutimme sitä, mitä halusimme olla ihmisinä ja ystävinä.
Ajattelimme koko maailmaa vain omamme sijaan.
Menestyneinä vuonna 1987 -
esiinnyimme American Bandstandissä emmekä välittäneet paskaakaan.
Heräät kouluun myöhässä Et haluu lähteä
Emme hioneet taitojamme paljoa.
Seitsemän vuotta myöhemmin soittaessamme "Sabotagea" MTV Awardsissa -
olimme keskittyneitä.
Kun soitimme festareilla tai TV-ohjelmissa muiden bändien kanssa,
pidimme sitä kilpailuna.
Soitimme voittaaksemme.
Sanoimme sen puoliksi vitsinä,
mutta tavallaan puoliksi täysin vakavissamme.
Halusimme ohjelman tai festarien katsojien -
kertovan ystävilleen:
"Beastie Boys oli paras."
Soitimme voitosta.
Kun soitimme MTV Awardsissa, me voitimme. Eikö niin?
Ehdottomasti.
Saimmehan voiton?
Epäilemättä. Me voitimme.
Myöhemmin sinä iltana Spike Jonze oli ehdolla -
parhaaksi ohjaajaksi "Sabotagen" videosta, muttei voittanut.
Silloin Yauchin Hörnblowér-setä raivostui.
Videon paras ohjaaja on...
Siitä vain.
R.E.M.
Tämä on hävytöntä, koska Spike on ohjaaja, joka...
Olen Sveitsistä. Antakaa minun kertoa se kaikille.
Pienestä pitäen olen unelmoinut Spiken voittavan tämän.
Nyt tämä tapahtui.
Haluan kertoa kaikille, että tämä on farssi.
Että kaikki Tähtien sodan ideat olivat minun.
Vau.
Yhdeksäs luku. "Palaan New York Cityyn."
Uskon saaneeni tarpeekseni
Los Angeles oli hieno meille.
Talo, jonka uima-altaan yli kulki silta,
hieno studio. hienoja ystäviä, paljon musiikkia,
ja tulimme muusikoiksi.
Olimme siellä kahdeksan vuotta, ja aika lensi siivillä.
Olimme kolmekymppisiä ja kaipasimme kotiin.
Kaipasimme perheitämme.
Yauch muutti ensin takaisin New Yorkiin.
Hänelle riitti palloilu maailmalla.
Hän halusi palata New Yorkiin ja olla newyorkilainen.
Minä ja Adam seurasimme pian, jotta voisimme keskittyä intohimoomme,
astrofysiikkaan.
Mutta se ei onnistunut.
Vuoden -96 kesä.
Elimme kotona aikuisversiota lukioajastamme.
Ei ollut muuta tekemistä kuin yrittää ottaa yhteyttä,
hengailla uusien kaverien kanssa, kuunnella ja tehdä uutta musiikkia.
Emme asettuneet aloillemme, vaan sopeuduimme.
Tehtyämme pari vuotta normaaleja juttuja,
musiikkia, ruoan tilaamista, paskapuhetta, hengailua, lisää musiikkia,
saimme levyn valmiiksi.
Ehkä lempparimme, koska se oli niin kokeileva.
Hello Nasty.
Kun menimme levykiertueelle, se oli suurin kiertueemme ikinä.
"Fight for Your Right (To Partya)" ei pyyhitty pois,
mutta pärjäsimme ilman sitä.
Olimme melkein aikuisia.
Olut-, mulkku- ja veljeskuntahemmot olivat poissa.
Heitä tuskin näki enää.
Olimme vähän vanhempia.
Meillä oli erikseen muita aikuisten juttuja tehtävänä.
Olimme vakavissa suhteissa, meillä oli levy-yhtiö,
lehti ja polkupyöräkauppa,
mutta me kolme ansaitsimme -
tekemällä levyjä, kiertueilla ja keikkailemalla.
Emme niinkään aikuistuneet, vaan viisastuimme.
Tekemiemme virheiden pohdiskelu -
oli Yauchin käsialaa ja hänen ideoitaan.
Se on osittain totta.
Olimme valmiita muutokseen.
Rohkaisimme toisiamme tekemään ja sanomaan, mitä halusimme.
Jos Yauch halusi tehdä biisin "Bodhisattva Vow" -
buddhalaisesta valasta parantaa maailmaa, niin totta kai.
Se on hiton mahtavaa.
Olimme riittävän kypsiä tajuamaan,
että nykyiset ja menneet tekomme -
vaikuttavat ihmisiin hyvällä ja pahalla tavalla.
Olimme kiitollisia, että olimme eläneet riittävästi kommentoimaan sitä.
Ja olimme onnekkaita, että pystyimme vaikuttamaan siihen.
Hello Nastyllä on Adamin kirjoittama biisi "Song for the Man"...
Missä olet? Adam kirjoitti tämän.
...monien miesten käyttäytymisestä, kun nainen kävelee ohi.
Haastattelija kutsui häntä tekopyhäksi -
ja haastoi hänet, koska biisin -
kirjoitti "Fight for Your Right (To Party)" -tyyppi.
Kun kuulin hänen vastauksensa,
olin ylpeä hänen ystävänään.
Hän sanoi jotain tyyliin:
"Mieluummin olen tekopyhä kuin sama tyyppi ikuisesti."
No niin.
Kerron teille tarinan -
kirjastamme Beastie Boysista.
No niin.
Sen nimi on Viimeinen keikka.
Emme tienneet, että se olisi viimeinen keikkamme.
Päivän tapahtumat olivat normaaleja.
Olimme pääesiintyjä Tennesseessä valtavilla Bonnaroo-festareilla.
Vuosi oli 2009.
Tuhansia ihmisiä oli tulossa sinne,
ja olimme pääesiintyjä.
Menimme sinne etukäteen kuvaamaan videota -
julkaisematonta biisiämme varten.
Me ja räppäri Nas. Roman Coppolan piti ohjata se.
Meille oli oudon normaalia soittaa valtavissa konserteissa -
ja Romanin kaltaisen henkilön kuvata meitä Bolexilla -
juoksemassa supermarketeissa.
Mitä oudompaa, sitä normaalimpaa meille.
Asiat elämässä eivät tee täyttä ympyrää.
Ehkä kerran tai pari kuusikulmion,
mutta minulle ne ovat aina epämuodostuneita -
kuin taaperon väriliitupiirroksia.
On toki yhteisiä tekijöitä.
Yauch, minä ja Mike olimme yhä yhdessä.
Nauroimme yhä. Olimme yhä perhe.
Al Green lopetteli vuoroaan yhdellä monista festarin lavoista.
Oli lohduttavaa kuulla hänen äänensä kaukaisuudessa.
Aivan kuin lukioaikana huoneessani, kun odotin heitä kylään.
Mutta nyt olimme kaukana siitä.
Taustapeiliä oli lähes mahdotonta säätää.
Kate Schellenbach ei ollut luonamme Tennesseessä.
John Berry ei ollut siellä.
Dave Scilken, Bosco, Captain,
Dave Parsons, Miken isä.
Miken isä eikä minun äitini olleet siellä.
Monia muita.
Minä, Adam ja Mike olimme vanhempia ja tiesimme sen.
Olimme julkaisemassa uutta levyä ja olimme yhä mukana alalla.
Valmistauduimme aloittamaan alusta taas.
Valtavan festarin pääesiintyjä on eri asia kuin kiva joukko CBGB:ssä.
Mutta emme tienneet, että se olisi viimeinen keikkamme.
Suuri menetys musiikkialalle.
Beastie Boysin Adam Yauch kuoli taisteltuaan syövän kanssa pitkään.
Hänet tunnettiin MCA:na, ja he kolme yhdessä -
olivat harvoja liikkeen edelläkävijöitä.
Yauch oli itseoppinut muusikko ja myöhemmin elokuvantekijä.
Adam Yauch, MCA, oli 47-vuotias.
Meillä kaikilla on erilaisia ystäviä.
Yksi on tavallaan persreikä,
mutta mukavaa seuraa silloin tällöin.
Kivaa ryyppy- ja juttuseuraa,
muttei häneltä pyytäisi fyysistä eikä tunneapua,
koska hän on epäluotettava.
Tai on ystävä, jonka kanssa on kiva hengata silloin tällöin,
ja miettii aina, että pitäisi viettää enemmän aikaa yhdessä,
mutta jostain syystä ei vietä.
Sitten on tosiystävä.
Se, jonka kanssa puhuu puhelimessa pitkään.
Joka auttaa muuttamaan tai tapaa sinut sairaalassa -
tai jolla on aina paikka sohvallaan sinulle,
jos satut tarvitsemaan sitä.
Sellaiset ystävät ovat harvinaisia. Tiedämme kaikki sen.
Mutta on vieläkin harvinaisempi ystävä.
Se, joka motivoi.
Joka ei saa vain itsensä liikkeelle ja tekemään hienoja asioita,
vaan käskee kaikki yhdessä tekemään sitä.
Ja sitten tekee sen.
Adam Yauch oli sellainen ystävä.
Kerran elämässä -tyyppinen ystävä.
Ystävä, joka saa asiat tapahtumaan.
Ystävä, joka inspiroi tekemään suuria.
Lisätäänkö ääntä? Tämän biisin Yauch kirjoitti Hello Nastylle.
Vuonna 1990 Yauch meni Intiaan ja Nepaliin ja tapasi tiibetiläisiä maanpaossa.
Hän halusi ymmärtää heidän väkivallattomuuden lupauksensa.
Mikseivät he taistelleet takaisin hallitusta vastaan,
joka hakkasi ja vangitsi ihmisen Tiibetin lipun heiluttamisesta?
Hän halusi tietää lisää.
Hän halusi auttaa.
Mutta Yauchille ominaiseen tapaan järjestölle sekin kirjoittamisen sijaan -
hän perusti omansa.
Milarepa Fundin.
Hän järjesti ensimmäisen Tiibetin vapauskonsertin.
Valtavan kaksipäiväisen hyväntekeväisyyskonsertin -
Golden Gate Parkissa San Franciscossa vuonna 1996.
Se oli suurin hyväntekeväisyyskonsertti Live Aidin jälkeen.
Se oli historiallista.
Sadoillatuhansilla oli "Vapauttakaa Tiibet" huulillaan -
ja puskuritarroissaan.
He kuulivat väkivallattomuuden kutsun -
Beastie Boysin kundin ansiosta.
Kuka tekee sellaista?
Yauch, Mike ja minä olemme olleet enemmän toistemme -
kuin perheittemme kanssa.
Ihan totta.
Mitä tulee siis ystävääni räppäri Mike D:hen,
alias Sweet Louhun, alias Michael Louis Diamondiin,
minä tunnen hänet.
Aivan kokonaan.
Ja hän tuntee minut samoin.
Mutta Adam Yauch on pähkinä.
Arvoitus.
Lopeta sinä, minä en pysty.
Ideoiden ja tunteiden labyrintti.
Mysteeri, villi kortti.
Ja 35 vuoden ystävyyden jälkeen -
en koskaan tiennyt, mitä hän tekisi tai sanoisi seuraavaksi.
Hän oli elävä ristiriita ihmisten idealle siitä,
miten tai mitä pitäisi olla tai tehdä.
Hän oli buddhalainen, joka kertoi minulle,
miten hän oli eilisiltana muotinäytöksen jatkojen jatkoilla.
Ja hän oli "Fight for Your Right (To Party)" -hemmo,
joka patikoi Nepalin läpi jonkinlaisella löytöretkellä.
Sitten hän tapasi poliitikkoja Washington DC:ssä -
ja kertoi heille näkemänsä ja oppimansa.
Hän kertoi kerran, että Dalai Lamassa kiehtoi eniten se,
että tämä oli hassu hemmo.
Tietenkin oli monia muita syitä,
jotka vetivät häntä henkisyyteen, uskoon ja buddhalaisuuteen.
Mutta Yauchin suusta "hassu hemmo" kävi täysin järkeen.
Koska hauska on hyvin tärkeää.
Kuka saa työskennellä päivittäin kahden bestiksensä kanssa?
Minä sain.
Se tekee minusta Hannu Hanhen.
Ei kaikki ollut helppoa eikä pelkkiä huippukohtia.
Oli aikoja, jolloin kaksi meistä halusi kovasti tehdä jotain,
kun kehon joka solu käski tekemään sen,
mutta yksi meistä sanoi:
"Se voi sopia teille, mutta minä en pidä siitä."
Sitten menin kotiin ja valitin jollekulle, joka kuunteli.
Sanoin: "Voi luoja. Et usko, mitä Horovitz teki tänään.
Hän saa minut hitto hulluksi."
Mutta vaikka joku meistä oli kuinka kiintynyt biisiin, sanoihin tai ideaan,
rakastimme enemmän toisiamme ja yhdessä oloa.
Kytke soittimeni Kuin Eddie Harris olisin
Käytöksesi on hullua Kuin olisin Pariisista
Olen muodikas Luulet, että poltan ruohoa
Olen häipynyt Ja kerron syyn
Kerro, ketä dissaat Ehkä en huomaa
Syytä hymyysi Tai biletykseesi, kuuntele siis
Mielessäni päätän Haluan heidät kaataa
Mielikuvitus vapaana Minä heille näytän
Kaikki voimani käytän
Punkassa liukkaasti ratsastan
Syviä havaintoja On minulla sanoituksissa
Saan ylistystä Koska ärsytän teitä
Mitä siis haluat?
Rahoillani röyhkeilen Kun niillä leveilet
Kysyin, mistä taas Tietosi saat?
Luuletko voivasi esittää Kun maailmanloppu on edessä?
Niin, silloin ei voi esittää
-Mitä siis haluat? -Mitä haluat?
Kysyin, mitä haluat Mitä haluat?
Mitä siis haluat?
Saanko keskeyttää ja sanoa, että rakastan näitä tyyppejä?
Vartuin heidän kanssaan, ja he ovat mahtavia.
ADAM YAUCHIN MUISTOLLE
Mike D.
Älä käske hymyillä
Tänne jää Se sua hyödyttää
Rahaa enemmän kuin puhelinnumerossa
Ehkä koska omaan monia taitoja
Tyyliprofiili
Muistan sen, kun kuulen "Ooh Childin"
Hudsonilta Niilille
Juoksen maratonin Aivan perille
Jos kanssani batlaat Sua solvaan
Villiksi tyyliäni sanotaan
Röyhkeys ja juonet on tyyliisi
Tule tänne, olen räppifiili
Jos haluut batlata, unta näät
Oot anaalista, mä käännän päät
Siitä vain, laita riimisi peliin
Lähetän sut täältä helvettiin
Intergalaktinen, planetaarinen Planetaarinen, intergalaktinen
Jazz ja AWOL ovat tiimimme
Tulen bileisiin Panen kaiken sekaisin
Mitä tulee biitteihin Olen addikti
Otan sokerini kahvilla ja kermalla
Minun täytyy jatkaa Täysillä painaa
Liian suloinen happamaksi Liian kiva ilkeäksi
Tyylistä koviksen Juuri pidä en
Yritän muuttaa maailmaa Mä alan juonitella
Mario C homman puhtaana pitää
Loistan kuin aurinko kohti itää
Räppään vain Se on unelmain
Moe Deeltä kympin sain Kun pysyin teemoissain
Mitä kateuteen tulee Sitä teillä riittää
Kadehditte riimejä ja riimittelyä
Toinen ulottuvuus, uusi galaksi Intergalaktinen, planetaarinen
Planetaarinen, intergalaktinen
Sukupuussamme on Hiphopin vanhaa kaartia
Potkaise kengät jalasta Ja ole rentona
Riimit leviää kuin tautina
Koska musiikki iskee Kuin tuhat volttia
Minut tunnetaan wopista Ja myös Flintsone Flopista
Tammy D hommat hoitaa
Beastie Boys biitit
Pudottaa
Kun graffitia kirjoitin Otin nimeksi Slopin
Jos räppini on soppaa, biittini on lientä
Kun alan soittaa, mene pois tieltä
Olen metsuri DJ Ad-Rock
Jos tuut kimppuuni Saat pilkan niskaasi
Sut paistan wokissani
Polvesi tärisevät Tunnet sen sormissasi
Kuin hra Spock puristaisi niskaasi
Intergalaktinen, planetaarinen Planetaarinen, intergalaktinen
Toinen ulottuvuus
Tee se
Kuunnelkaa, kaikki Kuunnelkaa jokainen
Olemme Daytonassa On aika bileiden
Viikon kevätloma Se ei ole hassua
Kaksi päivää mennyt Ei ole enää massia
Autossa nukun Hotelli on täynnä
Tapasin söpön tytön Ja haluan häntä
Kysyin: "Mikä on pääaineesi?"
Hänestä tulee psykologi
Esiinnyn MTV:ssä Saa kyytiä mikki
Tyttö haluaa tavata Alanin Ja Quinnin Marthan
Nimeni on MCA
Ja sinut sisään saatan Olen Daytonassa
-Huviin kerää luusi -Olemme Beastie Boys
-MTV -Kevätloma
Vuonna -86
Mikä juttu se on?
Viime viikolla olin Minnesotassa Beastie Boysin kanssa.
He harjoittelivat kiertueelle ja sanoivat:
"Haluamme näyttää Marky Mark and the Funky Bunchille."
-Haluan donkata heitä vastaan. -Pitää kai järjestää se.
Mikä juttu se on?
"Te kusipäät ette ole paskaakaan meihin verrattuna" -fiilis.
-Ja siis kun... -Anna sen olla.
Hyvä brittikorostus.
Jou, Mike.
-Mennään. -Tule. Meillä on töitä.
-Näin on. On aika olla cool. -Mennään.
"Taas yksi lentokone, juna ja pullo aivoissa" -
räppäsi Beastie Boys kappaleessa "No Sleep 'Till" tänne.
-Eric. -Mikä on Brooklyn?
-Taidat puhua grungesta. -Grunge.
Grunge.
Huomasiko kukaan, että Cozy Soup 'n' Burgerissa,
kun tilaa purilaisen, heillä on jäätelökauha -
ja laatikko, jossa on lihaa,
ja he laittavat sen sinne -
ja heittävät kauhallisen lihaa grillille?
Kiva fakta. Lapsina sanoimme, että kun olemme aikuisia,
hankimme lihalaatikon kotiin.
-Ihan totta. -Se on totta.
-Eikö niin? -Ehdottomasti.
Millaista on kiertueella Foo Fightersin ja Sonic Youthin kanssa?
Vartuin kuunnellen Foo Fightersia -
nelivuotiaasta asti.
-Minäpä kerron... -Nämä ovat hulluja.
Nämä ovat todella cooleja.
Tunsin Sonic Youthin, kun olimme vauvoja tutit suussa.
-Näin on. -Oikeasti.
-Nämä ovat pöllyssä. -Pesin koiria Thurstonin kanssa.
Pesimme tuon koiran jo.
-Ei tarvitse suuttua. -Pesimme sen!
Mitä kuuluu? Ette voi pestä koiria loppuelämäänne.
Mennään kiertueelle. Tehdään keikkoja.
Olimme innoissamme ja yllättyneitä.
Mutta olimme myös...
Olimme myös yllättyneitä, että Rick...
"Olimme myös yllättyneitä, että Rick oli venäläinen?"
Siksi tulemme toimeen. Kaikki bändit tulevat toimeen.
Meillä on iso klikki. Tiedäthän?
Mikä oli keikan lempiosasi?
Kun tulimme lavalle, se oli hyvä osa.
-Mitä sanot? -Kun nämä hemmot olivat lavalla -
ja soittivat "King of Rockia", ja me olimme lavalla,
se oli kai paras osa.
-Niin, pikku leimahdus. -Se oli paras...
-Se on vain klikki. -Yhdistynyt klikki.
Koska tiedäthän...
-Mike menetti järkensä. -Hitto.
Mikä hitto Mikea vaivaa?
Tuon kanssa tarvitsee kengät.
Missä kengät ovat?
En löydä kenkiä enkä sammareita.
Kun MTV löytää visuaalisesti näyttävän videon,
joka venyttää rajoja, kruunaamme sen läpimurtovideoksi.
"Shadrach" on mielenkiintoinen kahdesta syystä.
Ensiksi hyvästä animaatiosta -
ja toiseksi, koska bändin jäsen animoi ja ohjasi sen.
Ohjaajat Jonathan Dayton ja Valerie Faris kuvasivat -
Beastie Boysia konsertissa.
Sitten bändin jäsen MCA maalasi sen päälle ruutu kerrallaan -
ja loi upeaa animaatiota.
Katsokaa hänen työtään.
Tämä on Beastie Boysin uusin. Se on "Shadrach".
Odota hetki, Adam.
Odota hetki. Anteeksi, Adam.
-Adam. -Mitä nyt, David Cross?
Anteeksi. Mikä tuo on?
Mitä nyt, Ben Stiller?
-Hei, kaverit. -Mitä? Kuka...
-Miten menee? -Hei, Steve Buscemi.
Hei, miten voitte?
Anteeksi. Kävelin kadulla hakemassa raaputusarpoja,
enkä voinut olla kuulematta...
Heräsin juuri. Mutta luulin kuulevani...
Luulin kuulevani sinun mainitsevan Paul's Boutiquen.
Heidän uusin levynsä on Licensed to Kill,
ja se sai platinaa vain kahdeksassa viikossa.
Licensed to Kill, eikö niin?
-Ill. -Ill!
Se on Ill, Joan.
Minulla on tyhmät piilolinssit. Hetkinen.
Heidän levynsä on Licensed to Ill.
Se on tyhmä levyn nimi.
Kaikki tietävät, että Paul's Boutique epäonnistui kaupallisesti.
-Kurja epäonnistuminen. -Se oli floppi.
-Ei voinut olla huonompi. -Kukaan ei ostanut sitä.
Se oli varmasti nöyryyttävää.
Valtava, massiivinen epäonnistuminen.
-Paljon kiitoksia muistutuksesta. -Tiedämme sen kaikki.
Kun se puu kaatui metsässä, kukaan ei kuullut sitä.
Kysymykseni teille on, miten te jatkoitte...
Ei edes miten. Miksi jatkoitte bändinä?
-Mutta... -Jälkikäteen, kuten tiedämme,
sitä ylistetään nyt kaikkein vaikutusvaltaisimpana räppilevynä.
Kunhan sanon, että minusta se on kuin räpin Pet Sounds...
...koska siinä on paljon sampleja, tasoja...
Sampleja, tasoja.
Hip.
Hop.
Ja puhutte siitä tyyliin, kukaan ei pitänyt siitä.
Minusta tuntuu, että vedätte tämän tyyliin:
"Se ei ollut hyvä, joten sanon, ettei se ollut hyvä,
mutta haluan teidän pitävän sitä hyvänä."
Aivan kuin haluaisitte meistä tuntuvan pahalta,
mutta oikeasti säälitte itseänne.
En halua puhua siitä, mistä on kyse.
Tämä ei ole tärkeää.
-Hei, Mike. Miten menee? -Mitä kuuluu?
-Ja tänä iltana... -Jou, mitä kuuluu?
Meillä on "Jimmy Jamesin" maailmanensi-ilta.
Hienoa.
Onko se Meidän sakista, jossa sanotaan:
"'Mikä nimesi on?' 'Jimmy James. Kysy taas, niin vastaan samoin'"?
Ei. Se on Kolme poikaani -sarjasta.
Jaksosta, jossa Charlie-setä riehuu lihakirveen kanssa lapsille.
Mitä kiertueisiin tulee, kaikista kiertueistamme -
oudoin kiertuekaverimme on luultavasti Mike.
Tämä poika on cool.
Hei, olen Mike.
-Siispä... -Olen bändissä nimeltä Beastie Boys.
Päivää.
"Pimeys keskipäivän koittaessa.
Lusikan yllä hopeisia varjoja.
Käsintehtyjä teriä, lapsen ilmapallo."
Käykää katsomassa Beastie Boysia kesän -92 kiertueella.
-Hienoa! -Mitä sen jälkeen tapahtuu?
-Totta hitossa! -Mihin menette seuraavaksi?
Bilettäjät, Run DMC ja Beastie Boys ovat tulossa kaupunkiinne.
Olemme loistavia livenä. Eikö niin, kaverit?
-Muru! -Mikä juttu se on?
Pesimme jo tuon koiran.
Ei tarvitse suuttua minulle.
Tekstitys: Jari Vikström