Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
Nedělejte nic z toho, co jsem udělal já.
Naděláte si nepřátele.
Překonáte těžkosti? To nevím.
Jste duševně silní? Nevím.
Chcete být jako já? To je k ničemu. Nejste já.
Vážně chcete být mnou a dělat, co jsem dělal?
Buďte připraveni.
Kdyby Nico natočil film,
bude mít víc dílů než Harry Potter.
Nebo by byl jako Star Wars.
Konec je začátek, ale začátek vlastně není konec.
Dává další gól!
Anelka to zvládl!
No prostě Che.
- Che. - Che.
Je to poctivý chlap. Kryje vám záda. Je na něj spoleh.
Tento 17letý mladík otřásl fotbalovým světem.
Nicolas Anelka je skoro zapomenutý fotbalista.
Nico je výstřední. Buď ho milujete, nebo nesnášíte.
Nico není žádný anděl, když nechce být.
Nesportovní gesto od Anelky.
Vyjádřil se jasně:
„Bude muset na kolena, abych zase hrál za Francii.“
Nico neumí být politicky korektní.
Nicolase Anelku vyloučili z francouzského týmu.
Pokud je to celé pravda,
je to nepřijatelné.
Když ho znáte, tak je takové nařčení
naprosto nesnesitelné,
protože on je pravý opak toho, co o něm tvrdí.
Liga mistrů? Tady je.
Nico je jako starší brácha. Vždycky mi ukazoval cestu.
Společnost trpí přebytky: peněz, individualismu…
Podle mě mluvíme o jednom z nejlepších útočníků v historii.
To se mu povedlo. Unikl…
- Bože můj! - To byl ale gól!
Nico, do hajzlu…
DUBAJ SPOJENÉ ARABSKÉ EMIRÁTY
Jsi v pořádku, synku?
Už je čas.
Je čas jít do školy.
Je čas…
Výborně.
Skvěle.
Kais, už je čas.
Je čas.
Ano?
Nikdy jsem neřekl, že končím,
protože je mi to fuk.
Není to důležité.
Po 20 letech fotbalu je na čase.
A je to.
Měl jsem možnost hrát dál,
ale znamenalo by to být zase daleko od rodiny.
V jednu chvíli jsem si řekl: „Ne, takhle jsem šťastný.
Život je hezký. Mám u sebe rodinu i děti.
Chci vidět, jak vyrůstají, a žít klidný život.“
Nico mi vždycky říkal: „Až přestanu hrát,
chtěl bych, abychom odjeli žít do Dubaje, tam je mi dobře.
Svítí tam sluníčko. Lidi jsou v pohodě.“
Hrozně rádi trávíme čas doma s dětmi
jako rodina.
A je to, synku.
- Je čas. - Jdeme.
Co jsi udělal, si uvědomíš až na konci kariéry.
Buď jsi hrdý, nebo si řekneš:
„Dvacet let jsem se choval jako oběť a ovce.“
A to jsem si úplně nutně říct nechtěl.
Ani to udělat.
Rodiče dělali ve státní správě.
Máma na střední škole v Rambouilletu.
Táta ve versailleské školní radě.
Nebylo nám špatně, ale neměli jsme se ani nijak skvěle,
takže rodiče museli tvrdě makat.
Dětství jsem měl úžasné.
Jsem hrdý, že jsem z předměstí.
TRAPPES FRANCIE
Veškerý čas jsme trávili spolu. Venku, vevnitř.
Taky ve škole. Filmy, hudba. A hraním fotbalu.
Byli jsme si blízcí.
Vybral jsem si ho a chodili jsme spolu do školy, co přišel do mojí třídy.
Koukněte na ten plácek.
To je ten plácek.
Byl to vlastně jen pruh trávy, kde se pořád hrálo.
Náš Park princů.
Pamatuju si i noc, kdy plácek zmrzl.
Řekli jsme si: „Tak stačí. Jdeme domů.“
Fakt se na tom nedalo hrát. Ale on pokračoval. Chtěl hrát.
Na plácku hráli všichni. Velcí, malí.
A Nico hrál se všemi.
NICOLAS ANELKA HRAJE ZA FC TRAPPES.
Fotbal jsem začal hrát v osmi.
S Karimem a Samim.
Šli domů a já jim říkal, že nechci být jen fotbalista.
Chci být hvězda.
Bylo to šílené. Bylo to moc.
Za fotbalistu se převlékal i na maškarní.
Víte, jak to myslím?
Povídám: „Brácha, musíš si najít i jiný kostým.“ Ne. Fotbalista.
Nemohl jsem jít za Zorra, tak…
Hrál jsem fotbal, abych byl jako starší brácha Claude.
Byl můj vzor. Dělal jsem podle něj všechno
a moc jsem chtěl v jeho věku dělat to, co dělal on.
Jestli jeho láska k fotbalu pramenila ode mě, nevím,
ale…
rozhodně jsem mu chtěl pomoct se zlepšovat,
vyvíjet se jako hráč a být jednou skvělý.
Vážně to chtěl, měl talent, ale neměl tu kliku jako já,
když jsem mohl jít na konkurz do Clairefontaine.
Z domova jsem odešel ve třinácti.
Tobě je teď deset, skoro 11.
Tak si představ, že za 2,5 roku
odejdeš z domova. Už tu nespíš.
Já jel do Clairefontaine.
- S kým jsi bydlel? - Bydlel jsem v…
Bylo to takové tréninkové centrum.
Byl to dům plný 13letých kluků,
bydleli jsme spolu.
INF je nejlepší z nejlepších.
Tenkrát byla INF fotbalová akademie číslo jedna.
Do téhle fotbalové akademie se chce dostat tak 500 kluků.
Když se stanete jedním z 23, které tam vezmou, máte talent.
Pojď!
Strčí tam 20 dětí.
Řeknou jim, že z nich budou profesionální fotbalisti.
Až na to, že z těch 20 to vyjde jednomu, možná dvěma.
Takže je to jako na trhu práce.
V tréninkovém centru je to jako ve válce.
Je to kruté, musíte porazit kámoše, co mají úplně stejný cíl.
Když na to nemáš ve 14, 15, 16 letech…
tak nemůžeš… Ne, podle mě to nezvládneš.
Pojď si!
Pomoz mu…
Jo!
Já začínal druhák a on nastoupil do prváku.
V jídelně si lidi povídají.
„Ten kluk z prváku je dobrý.“
Nico byl tak napřed, že jsem ho nebral jako mladšího bráchu
a on mě jako staršího asi taky ne.
Snažili jsme se spolu jen soutěžit.
Podle mě byl nejnadanější.
Ze všech. Měl dar.
Ale pozor.
Musíte do toho jít, což je ve 13 taky těžké.
Nejvíc mě dostaly ty proměny.
Vždy když jsme ho znovu viděli,
bylo vidět, jak roste a stává se z něj sportovec.
V 16 LETECH VSTUPUJE NICOLAS ANELKA DO PROFESIONÁLNÍHO TÝMU PSG.
Když jsem hrál za rezervní tým, vzali mě mezi profesionály.
Nebyl jsem profík, ale často jsem s nimi trénoval
a v té době mezi nimi byli George Weah, Ginola,
Bravo, Bernard Lama… Legendární tým PSG.
Dostal se do klubu, který vyhrál Pohár vítězů pohárů.
Hráči jako on bývají posíláni do druhořadých klubů, aby se zocelili,
on ale velmi rychle vstoupil do nejlepších klubů Evropy.
Takový druh fotbalu jsem neznal, tak jsem se musel poučit.
Hodně mě podporoval Samir Amirèche.
Trénoval s profíky stejně, jako by trénoval s kamarády doma.
Byl v klidu, ale pro běh s míčem měl talent.
Když hraješ s profíky, tak do toho jdeš.
Je to motivace, jdete si po krku.
Těm klukům je 23 až 27, takže hraješ s dědky.
Když chceš uspět,
nesmíš si myslet, že je někdo lepší.
Občas slyším děcka říkat: „Jo, to je bůh.“
Jsou blázni. S takovou to nikdy nedokážou.
Nikdy v životě bych neřekl, že je někdo lepší než já.
I kdyby byl. To prostě neexistuje.
PAŘÍŽ FRANCIE
Dvacet minut před koncem
střídá Loka Anelka.
Proč se na něj soustředit?
Protože PSG tvrdí, že z něj bude hvězda.
Je to velký tlak. Když jste profík, všichni vás sledují.
Dívají se i kámoši.
Synovi je dneska 16.
Nicovi bylo stejně, když rozpálil Park princů.
Byli jsme tak hrdí.
PRVNÍ GÓL JAKO PROFESIONÁL
Když se z něj stal nový talent PSG, sledoval jsem to s obdivem.
Viděl jsem šikovného, rychlého, mrštného týpka.
Dostalo mě, když jsem si uvědomil, že kámoš má na to, hrát na takové úrovni.
Hrál s těmi nejlepšími a měl na to.
Hráč jako on,
co vrazí na scénu a je na to vyspělý, i když je tak mladý…
Samozřejmě že se o něm ve světě fotbalu mluví.
Poslal jsem své skauty, aby ho sledovali.
Patřil k hráčům, kteří jsou na pomezí juniorů a profíků.
Možná se cítil trochu nedoceněný.
Byl zklamaný.
Pozval jsem si ho a zeptal se:
„Chceš jít do Arsenalu?“ A on na to: „Jo.“
Fotbal a Anelkova aféra.
Toto je 17letý mladík, který otřásl francouzským fotbalem.
Právě se upsal anglickému klubu Arsenal.
Anelka se dostal do velké právní bitvy, aniž by si to uvědomil.
Podle francouzských předpisů musí 17letý hráč
podepsat první smlouvu s klubem, který ho trénoval, tedy s PSG.
Hráčovi zástupci a Arsenal ale namítají, že Bosmanovo pravidlo
a volný pohyb hráčů v Evropě
je této povinnosti zprošťují.
Trochu jsme se báli, protože jsme byli první, kdo…
Řekněme, kdo se postavil francouzskému fotbalovému systému.
Francouzský fotbalový svět se semkl. V sázce je celá tréninková politika.
Případ řeší liga i UEFA,
aby k další aféře typu Anelka nedošlo.
Musíme to rychle vyřešit a nalézt legislativní prostředky,
abychom si mladé hráče udrželi alespoň do 22 nebo 23.
Paříž ho nenechala hrát.
Říkal, že si hrát zaslouží a má na to.
Byl to první hráč,
který poslal PSG do prdele.
DIVOKÉ PŘESTUPY
O ničem jiném se nemluvilo.
Hvězda, která ztělesňovala tréninkový program PSG,
práskla dveřmi.
Byl symbolem Bosmanova pravidla.
Volného pohybu hráčů a jednotlivců.
Dláždil cestu mladíkům v tréninkových centrech.
Takže ano, nechali ho za to zaplatit, protože byl první, kdo řekl:
„Dělám, co chci, podle evropských pravidel.“
V hlavě jsem už byl v Arsenalu. Teď jsem to podepsal.
Z PSG jsem rozhodně chtěl pryč. To je úplně jasné.
ANELKA ODCHÁZÍ DO ARSENALU
Skutečnou sebedůvěru mají jen géniové.
Jako v malířství. Jako van Gogh a podobní.
Když si génius nevěří, nedokáže se umělecky projevit.
Pochopitelně to tedy vyžaduje přístup, který může působit povýšeně,
protože předvádíte své umění.
Osobnosti jako Thierry Henry se sebou nikdy nebyly spokojené.
Ukazuje to i sílu charakteru říct: „Aha, tak vy se mnou nepočítáte?
Tak já udělám tohle. Klidně dokážu odejít do Anglie.
Jsem mladý a nebojím se.“
Měl jsem být rovný ostatním útočníkům,
tak jsem to udělal.
LONDÝN ANGLIE
Po měsíci vyjednávání včera v noci 17letý Nicolas Anelka
přestoupil do anglického klubu Arsenal.
Vzpomínám si, že jsem jel Eurostarem.
Nebylo to snadné, bylo to…
Ale vybral jsem si to a musel si za tím stát.
Vybral jsem si, že půjdu do Anglie, a nemohl se vrátit.
Když přišel do Arsenalu,
dostal se do velmi charismatické skupiny hráčů,
ačkoli to byli mazáci jako Ian Wright, Ray Parlour nebo Tony Adams.
To je ten pravý Arsenal,
jeden ze zakládajících a vedoucích motorů té hry,
vetkaný do tapiserie anglického fotbalu,
s fanoušky, kteří jsou naprosto zanícení, žijí po celé zemi
a celém světě.
Ze začátku to pro něj nebylo snadné, protože to byl pravý pařížský kluk,
kterého přes noc hodili do velmi anglického prostředí.
Všechno bylo nové: spoluhráči, jazyk…
Naštěstí tam byl Pat.
Pat Vieira.
Neměl ještě řidičák, tak jsem ho vyzvedával.
Jezdili jsme spolu na tréninky a pak jsem ho házel domů.
Snažil jsem se s ním sblížit,
protože když člověk odjede z Francie hrát do jiné země,
ztratí kořeny.
Je to úplně jiné než francouzský fotbal: hodně soubojů, hodně kontaktů.
Tak jsem se musel přizpůsobit a trochu změnit herní styl.
Na souboje jsem nebyl připravený,
základy jsem se musel naučit s rezervním týmem.
Přijel a myslel si, že je skvělý hráč,
takoví mladí bývají.
V mých očích mu ale chyběla vyspělost a fyzicky…
Často ztrácel míč. Hrál trochu lehkovážně.
Prvních pár měsíců jsem nehrál. Jen tak 10–15 minut v pár zápasech.
Nic moc.
Člověk se zamyslí. Říká si, jestli se rozhodl správně.
DERBY ANGLIE
Pak přišel poslední zápas ligy
venku proti Derby County.
Všichni byli v autobuse. Nicolas Anelka nikde.
Trenér na mě čekal. Došel pro mě.
Zaklepal jsem na dveře. Pustil mě dál
a já viděl, že si balí.
Ptám se: „Co děláš?“
- A on… - Já jet nechci.
Trenér se mnou promluvil a řekl: „Snaž se a ono se to vyplatí.“
A za 20 minut nebo půl hodiny
se mi ho podařilo přemluvit.
Zápas začal.
Po pěti nebo deseti minutách se myslím Paul Merson zranil.
Trenér se na mě otočil a řekl: „Tak jdi, je to na tobě.“
Bergkamp…
A já nahrál na dva góly.
Krásná přihrávka. Míč prošel…
A to bude číslo tři!
Hrál úžasně.
Byl jsem hráčem zápasu.
Vyhráli jsme,
došel se osprchovat a na rozdíl od toho dne předtím se usmíval.
Všechno si sedlo.
Útočník tohle potřebuje, i když je psychicky odolný.
Potřebuje cítit, že tam pro něj trenér je.
V těžkých chvílích tam bude a postaví tě na nohy,
i když jsi posledně hrál průměrně.
Arsène tam byl a já to cítil.
Stačí to vědět a člověk do toho dá všechno a většinou pak uspěje,
psychicky to totiž změní dost.
Anelka…
Neskutečný gól!
První gól Nicolase Anelky za tenhle klub!
Anelka proti Jaapu Stamovi…
Stále Anelka! Tři nula!
Nahrazoval Iana Wrighta,
který nejen že je pevně vrytý do struktury Arsenalu,
ale i srdce každého fanouška.
Anelka… No to je úžasný gól!
Ztráceli jsme 13 bodů na Manchester United.
Nikdo nemyslel, že se vydrápeme zpátky.
Petit… Batty se snaží přerušit kombinaci…
A Nicolas Anelka to dokázal!
Během šesti měsíců se neskutečně změnil.
Bylo to v Blackburnu.
Dostal se k brankáři,
naznačil střelu, při tom si téměř prohne koleno.
Pak udělal kličku a ten brankář byl v šoku.
Byl jako neviditelný.
Je jako kočka.
Byl zároveň silný i mrštný.
A pořád Anelka.
Zápas proti Manchesteru nezapomenu.
Arsenal sem přijíždí s rekordní bilancí jediné porážky z 18 zápasů
ve všech soutěžích.
Ten zápas byl těsný. Museli jsme vyhrát.
Nahrál jsem Marcu Overmarsovi.
Míč má Overmars!
Tentokrát to zvládl!
Vyhráli jsme 1:0 proti Manchesteru… v Manchesteru.
Závod o titul je stále velmi otevřený!
Arsenalu se nakonec podařilo dotáhnout
na vynikající Manchester United
jen díky jeho sebevědomí, protože on tlak prostě necítil.
Poslední zápas se hrál na Highbury.
Je to Adams!
Rozhodující gól dal Tony Adams.
Věřili byste tomu?
Závěrečný hvizd!
Arsenal je mistrem!
Bylo to výjimečné.
Je ale pravda, že v 19 letech si to člověk neuvědomuje.
Nedochází mu, co dělá.
Klasický double je vyhrát ligu a pohár.
Pro anglického fanouška, hráče
nebo kohokoli, kdo vyrůstá v prostředí anglického sportu,
je tohle naprostý vrchol.
FINÁLE POHÁRU
Vieira…
Anelka… Není to ofsajd…
Anelka uniká… Dobrá střela!
Byli jsme mistři. Dal jsem gól ve finále poháru.
Byl to naprostý sen.
ARSENAL FC DVOJNÁSOBNÍ VÍTĚZOVÉ 1997/98
Cítil jsem šanci zahrát si na mistrovství světa.
Šest přebývá. Čekali jsme 22 hráčů.
Aimé Jacquet zveřejnil seznam 28 jmen
pro červnové mistrovství světa a musí ho zkrátit.
FRANCIE HOSTÍ MISTROVSTVÍ SVĚTA 1998.
ANELKA JE JEDEN Z 28 HRÁČŮ V UŽŠÍM VÝBĚRU,
TRENÉR JACQUET ALE MUSÍ ŠEST ŠKRTNOUT.
Věděli jsme, že někteří se do výběru dostanou,
protože nám to Aimé řekl.
Vybral šest náhradníků,
musel ale už zveřejnit konečný seznam.
Včerejšek byl pro Jacqueta dlouhý.
Odpoledne po tréninku chodil sám po hřišti tam a zpět.
Tedy téměř, protože proti němu stálo na 20 hráčů čekajících na verdikt.
Je skvělé být v 19 letech ve francouzském týmu,
ale prošvihnout velkou událost, jako je mistrovství světa, by mě mrzelo.
Hrát v dresu Francie byla čest, ano.
Vždycky tam ale bylo nějaké „ale“.
Cítil jsem, že něco nesedí.
Ten den jsem byl s Thierrym na pokoji.
Zazvonil telefon a chtěli, abych přišel dolů.
Šel jsem dolů do trenérova pokoje.
Přišel jsem jako druhý nebo třetí. Stáli jsme v řadě.
Každému vysvětlil proč.
Proč nebyl vybraný
a nezúčastní se mistrovství světa.
A když se dostal ke mně, řekl jen: „U tebe je to normální.“
„U tebe je to normální.“
A šel dál.
Rozhodnutí jsou samozřejmě těžká. Dokážou být až krutá.
Žijeme ale holt v krutém světě.
Nevím, jestli si uvědomují, co to doopravdy znamená
nebo jaký vliv na mladého člověka může mít věta „U tebe je to normální“
bez vysvětlení.
Psychicky slabému hráči by tohle zničilo kariéru.
V Clairefontaine jsme hráli ping-pong
a viděli Nica jít dolů z protějších schodů s taškami.
Byl úplně v klidu a pohodě.
Říkal: „To nic. Konečně mám čas udělat si ten řidičák.“
A já si řekl: „Ten kluk je blázen.“
Jeho reakce mě překvapila.
Tenkrát mi došlo: „Nico Anelka je úplně jiný než ostatní
a hlavně než já.“
Viděl jsem je odcházet. Někteří měli uslzené oči a brečeli.
Přece jen měsíc a půl nato jsme my byli na vrcholku světa
a oni si u televize říkali:
„Asi mi utekl nejdůležitější den v životě.“
Francouzi jsou mistry světa!
Památný večer…
Slovo „památný“ rozhodně nevystihuje,
co se od včerejšího večera ve Francii děje.
Zidane!
ZIDANE PREZIDENTEM
V Paříži se shromáždilo přes milion lidí.
Národ bez sebe nadšením prožívá chvíle naprostého šílenství.
Posílí vás to, protože to vnímáte jako nespravedlnost,
takže víte, že se přes to musíte přenést.
Musíte dřít dvakrát tolik, abyste se vrátili zpátky,
protože vítězný tým nikdo měnit nebude.
O OSM MĚSÍCŮ POZDĚJI VSTŘELÍ ANELKA ZA FRANCII DVA PAMÁTNÉ GÓLY.
LONDÝN ANGLIE
Thuram překračuje půlicí čáru. Přihrává Zidanovi.
Zidane má míč, nahrává Anelkovi… Anelka! Gól!
Hráč Arsenalu Nicolas Anelka dává první gól zápasu!
Nicolas Anelka se stává prvním Francouzem,
který skóroval proti Anglii ve Wembley.
Dugarry Zidanovi. Zidane Dugarrymu. Dugarry v šestnáctce.
Christophe Dugarry přihrává před branku a druhý gól!
Druhý gól Nicolase Anelky tady ve Wembley. Francie vede 2:0.
To je památná chvíle. Dvojnásobně!
Moc dobré. Výborné.
Dnes večer dokázal, že má velký talent.
Kéž to Francii i jemu vydrží co nejdéle.
Ten hráč najednou přišel
a herně se neskutečně propojil se Zidanem,
bohem na Zemi, a my si všichni říkali: „Páni.
Čeká nás tak pět šest dalších let výher.“
SYN TRAPPES… …A KRÁL ANGLIE
Radši bych byl v týmu než vyhrát mistrovství světa,
ale takový je život.
Přes tohle se člověk musí přenést a já to udělal.
DUBAJ SPOJENÉ ARABSKÉ EMIRÁTY
Co jsem dokázal v životě a co ve fotbale…
je všechno dobré a důležité, nejdůležitější je ale rodina.
- Která je to? - Jak která?
Mám štěstí, že jsem měl rodiče, kteří mě dobře vychovali,
tak se snažím o totéž,
abych na děti přenesl, co jsem měl možnost sám zažít.
Schválně jestli je tam hřiště.
Moc mě hrát neviděly.
Nebral jsem je na zápasy často. Nechtěl jsem jim to nutit.
Dívej. Takhle a ťap.
To je ono. Znovu.
Nechtěl jsem, aby z nich byli fotbalisti, protože je to tvrdá práce
a musíte mít talent.
Fotbal hrají oba. Kais to bere víc vážně.
Kahil spíš pro zábavu.
Hrozně rád je vodí na tréninky, čeká na ně, chodí na zápasy.
Nauč se trochu techniku. Na tréninku jsem dneska neviděl nic.
Nic.
Hraješ tak, jak trénuješ.
Když jsi v tréninku na nic, budeš na nic i při zápase.
Tak to je.
Když nemakáš mimo trénink a neděláš nic navíc,
budeš na nic. Nebudeš dobrý.
Tak je to.
Neříkej mi: „Chci být fotbalista.“ Fotbalisti jsou skuteční hráči.
Je to opravdová práce.
MADRID ŠPANĚLSKO
Anelka vyjádřil přání opustit Premier League.
Dnešní zprávou ze světa sportu je přestup francouzského útočníka do Realu Madrid.
Oslovili ho z Realu Madrid.
Velký zájem měl i Juventus.
Po dvou a půl letech mě Arsenal nechtěl prodat.
Nastřílel jsem za ně pár gólů.
Nastal pro mě ale čas přejít do lepšího klubu.
Římské Lazio nabídlo 200 milionů franků
a turínský Juventus 300.
Jednání ale selhala.
Anelkovi zástupci jsou zřejmě příliš chamtiví.
Za přijímání rad bratrů si vysloužil spoustu kritiky.
Nevím, jací byli.
Nevím, zda byla jejich motivace materialistická,
nebo se ho zeptali: „Co je nejlepší pro tvůj vývoj?“
Finance mi mohl spravovat brácha, protože je učitel účetnictví.
A druhý brácha hrál za PFC a byli v té době ve třetí lize.
Proč by se mi tedy měl o kariéru starat někdo cizí?
Je to vtipné, když jste z předměstí nebo ulice,
říkají tomu klan, nebo dokonce i sekta.
Ale u lidí, kteří z ulice nejsou, je to „rodina“.
Proč „klan“?
Možná že když chtěl Nicolas odejít z PSG,
šli jsme za tím tvrdě, tak lidi začali mluvit o klanu.
Klany jsou uzavřené a tvrdé.
Díky tomu jsme ale taky silnější.
Byli symbolem toho, co se mělo z fotbalového byznysu stát.
Anelkovi byli jako rodinný obchůdek s potravinami
obklopený velkými supermarkety, které se cpou penězi.
Lidi tvrdili, že s ním bratři manipulují.
Anelka se ale rozhodoval sám od 20 let.
Rozhodl se odejít do Anglie, protože v Paříži nehrál.
Rozhodl se odejít z Arsenalu, když ho bratři prosili, ať tam zůstane.
Real Madrid je jeden z nejlepších klubů světa,
a když vás chtějí, nejdete pro peníze.
Jdete proto, že byli se svými sedmi nebo osmi tituly z Ligy mistrů
prostě jedničky.
- Opatrně! - Nicolasi!
No tak.
Madrid byl šílený. Spousta novinářů a fanoušků.
Opatrně.
No tak.
Je to nejdražší přestup Realu Madrid.
Doufáme, že tím zajistíme fotbalovou budoucnost klubu.
Za 220 milionů franků to byl největší přestup v historii.
Byli to Mbappé a Neymar dohromady.
Nečekal jsem, že mě tu bude čekat tolik lidí.
Jsem za takové přivítání ale moc rád.
Jaké je to být hvězda, jsem pochopil, když jsem přešel do Realu Madrid.
A bylo to hrozné.
Anelka měl první trénink a seznámil se se spoluhráči.
Na přeplněném Ciudad Deportiva rozdmýchal tento sportovec vášeň.
Po té tiskové konferenci jsem šel do šatny.
Přišel jsem tam první, sedl si, ale hráči za mnou pořád chodili
a říkali: „To je moje místo.“ „Promiň. Můžu si sednout sem?“
„Jo, jasně, sedni si sem.“
Pak přišel nějaký další: „To je moje místo.“ Tak 20krát.
Na první trénink mu sotva někdo půjčil věci.
Představte si, že by dneska přišel Neymar do PSG a neměl tam věci.
Bylo to kdo s koho.
Říkal jsem si jen: „Co tu dělám?
Tohle bude nepřátelské.“
Zážitky z toho dne byly začátek noční můry.
Jedna z dnešních hlavních zpráv…
Všichni se těší na Anelkův debut.
Pro dobro fotbalu doufejme, že nezklame.
Byl to velký tlak už od začátku.
Poznal jsem to, protože ve španělských novinách MARCA
jsem každý den viděl své jméno a fotku.
Zapomenutelný debut nejdražšího hráče La Ligy.
V Arsenalu loni 18 gólů a v La Lize zatím nic.
Na hřišti to nebylo nic moc.
Nemohl jsem totiž mít osobní život. Nemohl jsem dělat nic.
Je vám 20 a nemůžete ven.
Cokoli uděláte, okomentují.
Cokoli si koupíte, najdete druhý den v novinách.
Museli jsme mu zabezpečit dům, protože ho novináři zvenku natáčeli.
Bylo to hrozné. Pro všechny.
Zamykal se.
I my měli celý den zatažené závěsy.
Vážně to nešlo vydržet.
Měla jsem i záchvat paniky, což se mi nikdy dřív nestalo.
Ječení, výkřiky, jako blázen.
V jednu chvíli jsem si i myslel, že s fotbalem skončí.
ANELKA JE V DEPRESI
ANELKA TRPÍ JE ANELKA PODVODNÍK?
Když se dostanete do Realu Madrid, dost od vás čekají.
Tisk chce, abyste se otevřel. Ale já nebyl otevřený.
Možná právě to mělo velkou váhu,
protože mě do toho týmu prakticky nepřijali.
Na hřišti jsem byl průměrný.
Tisk mi nefandil.
MADRID ŠPANĚLSKO – KANCELÁŘE MARCY
Pozvali mě do kanceláří MARCY.
Šel jsem jim něco dát, protože jsem s nimi většinou nemluvil.
Při focení ho ten novinář požádal: „Zahrajete si hru FIFA?“
Tak jsem hrál a dal v té hře gól. Myslím, že proti Atlétiku.
Druhý den vyšel titulek: „Anelka dal konečně gól…
ve videohře.“
JEHO PRVNÍ DERBY… DAL PRVNÍ GÓL
Byla to tisková past. Já to jen tehdy nechápal.
Takhle zpětně… jsem to podělal,
ale nečekal jsem, že budou tak zlí.
Po tomhle jsem si řekl: „Tak jo, fajn, takhle to je.
Šel jsem vám něco dát, ačkoli to běžně nedělám.
Šel jsem vám naproti a vy jste mi dali facku.
Nevadí. Nedostanete nic.“
BRAZÍLIE MISTROVSTVÍ SVĚTA KLUBŮ
PĚT MĚSÍCŮ PO PŘÍCHODU
NEDAL STÁLE NICOLAS ANELKA V REALU MADRID GÓL.
Jet do Brazílie na mistrovství klubů,
daleko od toho tlaku a médií
a prakticky inkognito, mi vlilo krev do žil.
V zemi jako Brazílie
být mezi nejlepšími útočníky s legendami jako Romário…
To beru.
Hráč s devítkou potřebuje konkurenci.
Potřebuje důvěru…
jinak ze sebe nedostane to nejlepší.
MADRID ŠPANĚLSKO
Tento týden se hraje zápas Barça – Real Madrid.
Říká se mu pokaždé zápas zápasů.
Teď Morientes. Šance Madridu…
- Gól. Gól Anelky. - Gól Anelky!
Skóroval jsem a měl radost.
Gól Realu Madrid. Velmi důležitý gól pro klub v bílém!
Příště jsem byl průměrný.
Potom mě nechali na lavičce.
Jednou jsem tedy přišel na trénink a říkám: „Musíme si promluvit.“
A oni: „Tak po tréninku.“
A já: „Ne, promluvíme si teď.“
Trvali na tom: „Ne, až po tréninku.“
Jak reagovali… Vzal jsem to špatně.
Myslel jsem si: „Chováte se hrozně. Tak já teď budu taky.“
Šel jsem do války, i když jsem vážně chtěl jen mluvit.
Byl jsem zaseklý v předměstském myšlení a zdaleka jsem nebyl poslušný.
Tak jo. Konflikt.
Ohromující prohlášení hráče Madridu Nicolase Anelky.
Francouzský hráč bez varování…
…odmítl trénovat se spoluhráči.
Vynechal jsem trénink a zavolal si mě jeden z ředitelů Realu.
Povídali jsme si a on: „Zítra koukej být na tréninku.“
A já na to: „To se uvidí zítra.“
Včera odmítl trénovat.
Dnes měl být na Ciudad Deportiva v 11.00.
Místo toho dal rozhovor francouzské televizi
a hrál si fotbal na zahradě, jak můžete vidět.
Lorenzo Sanz a Real Madrid mají velký problém.
Už zase to všechno hodili na mě, ačkoli jsem chtěl jediné a prosil,
ať mě nechají být a soustředit se na fotbal,
abych mohl zkusit dokázat, že mám talent a svedu hrát za Real Madrid.
Kdykoli došlo na nějaký mocenský boj, byl Nicolas bez výjimky na špatné straně.
Začal stávkovat.
Řekl: „Nebudu trénovat. Chci od vás vysvětlení.“
Místo vysvětlení mu ale odpověděli: „Promluvíme si potom.“
Z čehož se zrodil jeho slavný citát: „To radši prodávat televize v elektru.“
Já ho za to obdivuju.
Jeho osobnost má před sportem přednost.
Jednu věc říkal často a mě tím rozesmával:
„Já jsem kluk z Trappes.“
ANELKA JE NA 45 DNÍ VYLOUČEN A DOSTAL POKUTU 350 000 EUR.
TENTO ČAS STRÁVÍ DOMA V TRAPPES.
Paříž už jsem nějakou dobu neviděl.
Jsem rád zpátky.
Uvidím rodinu a kamarády a trochu se pobavím.
Je to slušný chlap.
Upřímný.
Věrný.
Prokazuje skutečnou loajalitu.
Občas to přežene, protože je impulzivní,
jako všichni, kdo v sobě drží něco, co je trápí.
A když potom vybuchnou, zajdou často dál, než chtěli.
Lidé je proto často zaškatulkují.
NICOLAS ANELKA SE OMLUVIL A VRÁTIL SE K TRÉNOVÁNÍ.
Vrátit se k trénování bylo dost těžké, protože ostatní hráči byli proti mně.
Hodně z nich po mně na hřišti šlo, ale já přišel z Anglie.
Souboje jsem zvládal.
Na hřišti došlo k menším rvačkám a potyčkám,
potom ale zase všechno zapadlo do svých kolejí.
MADRID ŠPANĚLSKO
Večer velký zápas Ligy mistrů. Bayern Mnichov versus Real Madrid.
Semifinále jsou zvláštní, protože se všichni dívají.
Můžete všechno změnit. Obrátit směr.
Přihrávka Anelkovi, je na správném místě
a Real Madrid dává gól!
Ohromné zadostiučinění, protože mě vybrali i do Ligy mistrů.
Proti Bayernu rozhodl, jak v prvním, tak druhém zápase,
a to za hrozných podmínek, protože dva měsíce předtím
ho chtěl celý Real Madrid na lavičku.
SEMIFINÁLE LIGY MISTRŮ ODVETA
MLASK
PUSU
ANELKOVA VELKÁ NOC
FINÁLE LIGY MISTRŮ
Vítejte na španělské fotbalové party v Paříži!
Finále Ligy mistrů!
U míče je Nicolas Anelka.
Anelka opět přihrává dozadu.
Míč pro Michela a teď Morientes! Gól!
Blíží se konec. Real Madrid bude evropským šampionem!
Je 24. května 2000!
Památný den pro Madrid! To je ono! Je hotovo!
Nicolas Anelka, jehož jméno skandovali příznivci Realu Madrid,
když odcházel ze hřiště a během předávání poháru…
Teď už můžeme skutečně říct, že Real získal „La Octavu“!
Pomohl jsem Realu Madrid vyhrát Ligu mistrů poosmé.
Na to jsem hrdý.
V Realu to ze začátku opravdu nebylo lehké
a kromě fotbalu v tom pro něj bylo i něco osobního.
Byla to moc sladká odveta.
Nedokázal jsem toho moc. V Realu jsem ukázal opravdu málo.
Rád bych dokázal víc, ale nedostal jsem příležitost.
Taky jsem nebyl dobrý. Stalo se toho hodně.
Dost věcí lituju.
Takhle zpětně, chtěl jsem hrát za Real Madrid,
tomu je potřeba něco obětovat a já byl mladý a nechápal to.
Pár věcí jsem měl říct a udělat.
Když ale něco děláte jako první,
nic netušíte.
Bylo to v mé kariéře brzy. Možná až moc.
Nedocenil jsem tu chvíli, jak jsem měl.
Nevěděl jsem například, že druhý už nevyhraju.
Tohle člověku podle mě dojde ve 30 letech.
Dojde mu, co je Liga mistrů.
Ví, že je těžká a vyhrát ji chtějí všichni.
Užije si to úplně jinak než ve 20 letech.
Nevím, co je tohle.
Ale vím, co je tohle.
Je trochu rezavý, ale…
Jo.
Liga mistrů? Tady je.
Real Madrid, 2000-2001, myslím.
Bravo.
Ne, bylo to 1999-2000.
- Ano? - Jo.
- 1999-2000? - Jo, je to…
A já ho vyhrál za 2002–2004.
Dva roky po sobě.
V ČERVNU 2000 HRAJE NICOLAS ANELKA POPRVÉ VELKÝ TURNAJ ZA FRANCII:
MISTROVSTVÍ EVROPY.
Právě jsem vyhrál Ligu mistrů.
Byl jsem rád zpátky v týmu Francie.
FRANCIE–DÁNSKO 11. 6. 2000
Roku 1998 jsme vyhráli doma. Byli jsme mistři světa.
Vyhrát mistrovství světa doma je skvělé, ale musíte pokračovat.
A tady byli ti dva mladíci z pařížského předměstí
a Clairefontaine, kteří hráli v útoku Francie.
A míč má Anelka, který ho zpracovává a posílá…
A Thierry Henry vyrovnává!
Dorazil jsem v průměrné formě.
Neměl jsem fyzičku na to, abych hrál jeden zápas za druhým.
Hrál hodně zápasů, ale ne finále
a lidi si pamatovali Pirèse a Wiltorda, což byli v té době náhradníci.
ROTTERDAM NIZOZEMSKO
Začíná finále mistrovství Evropy.
Francie nastupuje proti Itálii.
Klička. Pirès přihrává Trezeguetovi, ten střílí!
Jo!
Trezeguet!
Zlatý gól!
Fenomenální!
Pro mě bylo Euro 2000 vrchol.
Nechci machrovat, ale my byli neporazitelní.
Je to skvělý pocit hrát dobře.
Být na nic nebo nic moc…
Já jsem fotbalista.
Nepřijel jsem se tam bavit.
Přijel jsem podat výkon na hřišti. A to se nestalo.
Účastnil jsem se, ale nijak jsem nepřispěl.
Kdybych si ten titul mohl odstranit ze záznamů, rozhodně to udělám.
Vyhrát za každou cenu pro něj nemá smysl. Jde o to, jak vyhraje.
Nedokáže předstírat radost, když ji nemá.
Je, jaký je. Je sám sebou. A já jsem pravý opak.
Já se umím usmívat, i když jsem smutná.
Poznali jsme se mladí, ano. Jemu bylo 19.
Já jsem starší, bylo mi 21.
Byli jsme mladí. Jeho bavil fotbal a mě tanec.
Bylo to v době toho velkého přestupu z Arsenalu do Madridu,
takže pro mě trochu…
Moc jsem nechápala, co se děje.
Když jsem ho šla navštívit, byla venku spousta novinářů.
Jsme spolu přes deset let.
Se ženou je důležité být partner i kamarád.
Když s ní chcete strávit v podstatě celý život
a nemáte to pouto přátelství a lásky,
tak to nepůjde.
To je obecně základ vztahů.
Ano!
Hezky! Je to naše. Jo!
Tak, že to neumí vrátit, víme.
Jdi po něm. To je jeho slabina.
Chodidlo dej takhle.
Jdi na to.
Dobře, to je ono.
To by mě nenapadlo.
Jdu dál, máme rodinu,
rodinný život a děti, co rostou…
Dobře!
Nech!
No a jsme dospělí.
Děti jsou něco výjimečného.
Změní vám život. Nežijete už pro sebe.
Ale pro ně.
Dáš mi pusu?
Písečnou pusu?
Moct jim denně říct „Mám tě rád“ je úžasné,
protože nechci, aby to zapomněli.
Chci, aby až vyrostou, mně taky dokázaly říct, že mě mají rády.
- Dobrý? - Jo.
Protože třeba se svými rodiči jsem měl…
Neuměli jsme si říkat „Mám tě rád“.
Ani s tátou, ani s mámou, víte, takže…
Jen jsem chtěl…
Myslím si to, ale je těžké to říct.
Je to složité.
Možná mi to chybělo už úplně od dětství.
A…
právě proto jsem to chtěl dělat…
jinak.
Chtěl jsem dětem ukázat, co cítím a co si myslím,
aby se nestyděly nebo přede mnou nic neskrývaly.
A doufám, že jednou budou mít vlastní děti
a budou dělat to samé, protože je nádherné říct svému dítěti…
že ho máte rád, a když odpoví: „Já tebe taky.“
Nic hezčího neexistuje.
ANELKA OPOUŠTÍ REAL MADRID V ROCE 2000 A ZA 35 MILIONŮ EUR SE VRACÍ DO PSG:
NEJVĚTŠÍ FRANCOUZSKÝ PŘESTUP TÉ DOBY.
PO KOMPLIKOVANÉ SEZONĚ A PŮL JDE DO ANGLICKÉHO LIVERPOOLU.
LIVERPOOL ANGLIE
Nicolas Anelka ovládl britská média
příjezdem do Liverpoolu.
Liverpool, slavný klub, město Beatles…
Možná to není nejkrásnější město, ale má jedinečnou atmosféru.
A trenér Gérard Houllier byl taky Francouz.
Heskey pouští míč Murphymu…
Anelka!
Liverpool vyrovnává!
Přijel do Liverpoolu a: „Sakra, Dougu, já našel, co jsem hledal.“
Všechno bylo dokonalé: město, atmosféra…
Fanoušci se mnou byli spokojení a já tam byl moc rád.
Nicolas Anelka! Ano!
Anglický fotbal je úžasný. Perfektně mi sedí. Zase jsem žil.
Michael Owen… Hledá zase Anelku…
Na mých výkonech to bylo poznat. Mohl jsem žít normálně.
Číslo pět!
Ten klub pro mě byl dokonalý. Mohl mi pomoct zpátky na nohy.
Anelka dává první ligový gól!
Ale na konci sezony…
se nestalo nic.
Žádná příležitost se tam upsat.
Hrál jsem dobře, takže o mě měly zájem různé týmy.
Další zklamání Nicolase Anelky.
Trenér Liverpoolu Gérard Houllier
se rozhodl, že si Nicolase Anelku pro příští sezonu nenechá.
Nelíbilo se mi, že i když na něj měl Liverpool opci,
jeho bratři kontaktovali i jiné kluby a snažili se ho prodat jim.
To se mi nelíbilo. Nepřišlo mi to fér.
Ty otevřené dveře byly pro tebe. Byly pro Liverpool.
A já řekl mockrát, že chci hrát za Liverpool.
Čekal jsem, ale nic.
Fanoušci Liverpoolu mysleli, že chci pryč, ale ne.
Tak to nebylo. Musí vědět, že jsem opravdu chtěl zůstat.
A proto to pro mě byl docela hrozný zážitek,
protože, upřímně,
je to klub, kde si myslím, že jsem mohl dokázat spoustu věcí.
Velkých věcí.
Pokazilo se to, ale z důvodů, které neměly s fotbalem co dělat.
Šlo spíš o kulturní rozdíly.
Nico je plný rozporů.
Je stydlivý, a tak občas působí chladně.
Někdo si to vykládá jako aroganci.
Je velmi odolný a má nesmírně silnou osobnost,
zvlášť když přijde na prosazování nebo oceňování jeho názorů.
To se nemusí slučovat s uvažováním kolektivu ani s hierarchií.
MANCHESTER ANGLIE
Novinky z fotbalu: Cena Nicolase Anelky stále klesá.
PSG jedná se dvěma kluby z Manchesteru
o přestupu odhadovaném na méně než 20 milionů eur.
V Liverpoolu jsem hrál dobře a měl i výsledky,
ale zájem nebyl, dveře se zavřely.
Šel jsem do Manchesteru City a řekl si: „Jsi tady.
Nikdo jiný tě nechtěl.
Tak do toho.“
Fowler… Wright-Phillips… Nicolas Anelka!
Manchester City vyhrál!
Gérard Houllier ho odmítl a Nicolas Anelka odpovídá takhle!
Dával jsem góly, byl dobrý, poznal trenéra Kevina Keegana,
se kterým jsme si rozuměli, zlepšoval jsem se.
Když jste v týmu s horšími hráči, musíte dávat góly.
Musíte něco dělat, aby vás lidi viděli a řekli si:
„Ten do toho týmu nepatří.“
Problém Nicolase Anelky
je stejný jako všech mladých, co uspějí brzy.
Když je z vás hvězda v 18, 19, 20 letech,
spokojíte se s příliš málem.
Možná byl i v prostředích, která ho demotivovala.
I tak měl úžasnou kariéru, to si řekněme na rovinu.
Kdybyste se mě ale upřímně zeptali:
„Myslíte, že měl na víc?“ Ano. Bez pochyby.
NICOLAS ANELKA NENÍ NOMINOVÁN NA MISTROVSTVÍ SVĚTA 2002.
O PÁR MĚSÍCŮ POZDĚJI
ZA NÍM DO MANCHESTERU PŘIJÍŽDÍ NOVÝ TRENÉR JACQUES SANTINI.
Znovu, bylo to prostě příliš dramatické.
V tu dobu za mnou přijel Jacques Santini
na zápas proti United, na derby.
Hrál jsem skvěle. Dal jsem gól. Vyhráli jsme, myslím, 3:1.
…pro Manchester City, dostává se k Anelkovi!
Jacques Santini za mnou přišel do šatny a řekl:
„Pokud tě nevyberu do nového týmu, tak proto, že tě neznám.“
No tak za mnou nejezdi, ne?
Jestli mě neznáš, tak jsem hrál za PSG, hrál jsem za Arsenal,
hrál jsem za Real Madrid, hrál jsem za Liverpool…
A ty tvrdíš, že mě neznáš?
Ne. Nemáš právo mi tohle přijít říct. Tak jsem to vzal špatně.
Když mi potom volal, řekl jsem mu jasně, ať mě nechá být.
Nicolas Anelka odmítl pozvánku do francouzské reprezentace.
Jacques Santini ho povolal na zápas proti Jugoslávii
ve středu na Stade de France,
ale podle hráče Manchesteru City byla jeho nominace poněkud vynucená.
Vyjádřil se jasně:
„Bude muset na kolena, abych zase hrál za Francii.“
Na budoucnost ve francouzském týmu si vzal hypotéku.
Pokud má pocit, že mu počínaje mnou nevěříme,
pak udělal Nicolas Anelka takové rozhodnutí, že pokud se potvrdí,
ovlivní pouze jeho, ne spoluhráče ani trenéra.
Všichni čekali na vyvrácení toho tvrzení nebo omluvu,
a on mlčel.
Protože je tvrdý a neschází z cesty.
Když se něco rozhodne udělat, udělá to.
A tohle lidi nechápou.
Nicolase Anelku lidé berou jako hráče,
který mívá problémy s trenéry.
Je velmi rozporuplný.
A největší skandál jeho kariéry se stal, když hrál v Anglii
za klub ze středu tabulky: West Bromwich Albion.
BIRMINGHAM ANGLIE
Měl jsem trenéra, kterého už jsem znal, Steva Clarka.
Když jsem u něj hrál v Chelsea, byl fajn, tak si říkám: „Proč ne?“
Přišel první zápas.
Nemohli se nás dočkat. Hráli jsme doma.
Bylo to 0:0 a po 70 minutách
mě Clarke stáhl.
Byl jsem docela hvězda týmu.
V přípravě jsem dal všechny góly.
Když mě takhle stáhl, ukázal tím veřejnosti,
že je to 0:0 proto, že útočník neudělal nic.
Je to projev nedostatku respektu a důvěry.
Když je vám 34 a trenér vám tohle udělá při prvním zápase…
Přestal jsem s ním mluvit.
Řekl jsem si: „Když chceš hrát tuhle hru, fajn.“
Nestavěl mě.
Stalo se to co vždycky.
Hraješ chytrého, ale občas se spálíš.
Pět zápasů, pět porážek.
Ciao.
WEST BROM PROPADL A CLARKE ŠEL
Byl jsem zpátky v sestavě a v prvním zápase po Clarkově odchodu… jsem dal gól.
Tak jsem to oslavil.
Lidi to neví, protože jsem o Clarkovi nikdy mluvit nechtěl,
ale to gesto quenelle jsem udělal pro něj.
„Když jsi tu byl, tak jsi mě nestavěl.
Jak jsi odešel, tak dívej, hrál jsem a dal gól.
Tu máš.
Strč si to víš kam.“
Během zápasu udělal fotbalista známé gesto quenelle,
které proslavil Dieudonné.
Gesto nedůvěry?
Gesto spojené s nacismem?
Antisemitské gesto?
Žil jsem v Birminghamu a neměl francouzskou televizi.
Internet jsem měl, ale vážně jsem si nevšiml.
Nevěděl jsem, co se děje.
Dieudonné je antisemita. François Hollande o tom nepochybuje.
Podporuje Manuela Vallse.
Ministr vnitra chce zakázat veškerá jeho komediální vystoupení.
ANTISEMITISMUS DIEUDONNÉHO BYZNYS
Sleduji pár francouzských novinářů a ti řekli: „On udělal quenelle.“
A West Brom se toho chytil.
Jejich PR oddělení čekalo, že to bude problém.
MARNOTRATNÍK
Před tímto víkendem v Británii nikdo neznal Dieudonného
ani quenelle.
Aféra se nicméně dostává na přední stránky
a jedno slovo se opakuje stále dokola: „šokující“.
Když mě nařkli z antisemitismu,
popřel jsem to, protože to tak nebylo.
Pro mě to bylo cokoli jiného.
Tak mě to překvapilo,
ale obviňovat lidi je správné.
Dobře, když chcete.
Dokažte mi to.
V tu dobu se anglická Fotbalová asociace
potýkala s řadou problémů, problémů na hřišti,
rasovými útoky mezi hráči.
FA musela zareagovat.
Nicolas Anelka byl včera potrestán
zákazem startu v pěti zápasech a pokutou 100 000 eur
od anglické Fotbalové asociace.
Slyšení probíhala dva dny.
Verdikt: Nejsem proti Židům, ale to gesto ano.
A zakázali mi hrát pět zápasů a dali mi pokutu.
Dobře víme proč. Nějaký trest přijít musel.
Ve skutečnosti jsem byl ale nevinný.
Žádný předchozí incident s Židy.
Proč bych po gólu myslel na Židy?
Proč?
Potrestat ho je trochu přehnané.
Něco úplně jiného by bylo udělat to před synagogou
nebo památníkem holokaustu.
Sami to řekli. Nejsem antisemita.
Takže když nejsem antisemita, hotovo, případ uzavřen.
Život jsem vždy žil naplno. Všemu dám 200 %.
Mám rád, když mi lidi říkají pravdu, a to se v téhle profesi nedělo.
Radši jsem byl mezi svými.
Moc nás není, ale aspoň víte, kdo je kdo.
Tohle je moje pláž.
Babička žila 100 metrů odtud.
Chodili jsme se sem bavit, potápět…
Flákali jsme se tu.
Byli jsme z Paříže. Tam pláž není.
Jet sem bylo vždycky něco výjimečného,
i vidět bratrance a celou rodinu a mít za domem oceán.
SAINT-PIERRE MARTINIK
Dneska už tu nikdo nebydlí.
Tohle byla kuchyň.
Ještě je tu sporák.
Tady vařila.
Tohle byl babiččin dům.
Kdykoli jsem přijel na Martinik, šel jsem sem.
Zažili jsme výjimečné věci. A tím „my“ myslím svou rodinu.
Bráchové, rodiče, bratranci a sestřenice, co sem jezdili.
Věci, co nezapomeneme a neumíme vysvětlit.
Cítil jsem z dětí, že je jim tu dobře, tak jsem byl nadšený,
že můžou zkusit, co jsem zažíval před 20 nebo 30 lety.
Potřeboval jsem, aby pochopily a procítily, co jsem zažíval.
A taky jsou ze Západní Indie.
Po tříleté absenci ho opět povolali
a hráč z Trappes prohlásil, že mu bude ctí hrát znovu za Francii.
To je slavný příběh: Raymond Domenech, který byl trenérem rok,
ho povolal v listopadu 2005 na velmi symbolický zápas na Martiniku.
Proti Kostarice.
Byla to památná chvíle, protože Francie v Západní Indii ještě nehrála.
Rodiče samozřejmě přijeli, takže tam byl tlak.
Byl tam tlak, protože lidé ze Západní Indie jsou drsní a kritičtí.
Musel jsem hrát dobře.
Vůbec jsem to nečekal.
- Ani trochu. - Ano, to je pravda.
Mysleli jsme, že je po všem, protože i já jsem si říkala:
„Po všech těch problémech a zklamáních, co ho od začátku provází…
- A všech jeho prohlášeních. - …ho nikdy zpátky nevezmou.“
Vieira opět získává míč…
Thierry Henry není v ofsajdu, přihrává Anelkovi a gól!
Francie vyrovnává!
Anelka skóruje při svém návratu po třech a půl letech.
Bylo to skvělé. Za Francii jsem nehrál dlouho.
Být zpátky v Západní Indii, dát gól a vidět celou rodinu…
Bylo to výjimečné.
Lidi si říkali, že Nicolas Anelka se blýskl,
a tak si asi místo ve francouzském týmu vysloužil i do budoucna,
když se blížilo mistrovství světa 2006.
A přesto po letech 1998 a 2002
se Nicolasi Anelkovi opět nedaří a trenér ho nepovolá.
Překážky je třeba překonat a já věděl, že to zvládnu.
Na hřišti jsem se tomu snažil dát všechno a nebyl jsem špatný,
i když jsem měl celou kariéru kudlu pod krkem.
Musíš jednat ze srdce.
Ať dělám cokoli, snažím se být taktní. Jednám upřímně.
Takový chci být. Tak se chci chovat.
O tom, co dělám kromě fotbalu, moc nemluvím.
Radši jsem ticho.
Rád proplouvám, aniž by si mě někdo všiml.
I když je to těžké. Jedna moje součást mi ale říká,
že Bůh je na Zemi a vidí, co děláme.
Nepotřebuješ hodnocení, ani pozitivní.
Nepotřebuješ hodnocení lidí.
Bůh ví, co děláš, a pokud se chováš správně, odmění tě.
MEZI LETY 2004 A 2008
HRÁL NICOLAS ANELKA ZA FENERBAHÇE SK A POTOM ZA BOLTON.
Z Nicolase Anelky se stává sezonní světoběžník.
Šest klubů během osmi let. Dnes se upsal tureckému Fenerbahçe.
Anelka!
Tenhle chlap šel do Arsenalu, když mu řekli, že nebude hrát.
Šel do Realu Madrid a řekli mu totéž.
Co bude dělat v Turecku?
Ta fanatická oddanost klubu a neustálý tlak
mi připomínaly Real Madrid.
Upřímně, Anelka je skvělý fotbalista,
ale podle mě jeho schopnosti převyšuje jeho nastavení mysli.
Pořád musel něco dokazovat. Že je tvrďák.
Anelka! Krásný gól!
LONDÝN ANGLIE
Nicolas Anelka je zpět ve špičkovém klubu.
Francouzský reprezentační útočník odchází z Boltonu
do dalšího anglického klubu, Chelsea.
Přestup odhadovaný na 21 milionů eur.
Chelsea už byla dvojnásobným anglickým mistrem.
Chelsea byla v Lize mistrů.
Když mi volali: „Hele, chce tě Chelsea,“
páni, do takového klubu jsem toužil přestoupit.
Nebylo to tam tak rodinné a vřelé jako v Arsenalu.
Nemělo to takovou historii a tradici.
Pro spoustu lidí to bylo lukrativní zaměstnání.
Jeho lehce chladná povaha se vlastně do Chelsea měla hodit
a opravdu se hodila.
Anelka zaskakuje za Drogbu, který hraje na Africkém poháru národů.
Byl jsem v Africe, tak jsem sledoval každý zápas.
Volal jsem spoluhráčům, jestli mu pomáhají se začlenit.
The Blues moc potřebovali dobrého útočníka a v Anelkovi
Chelsea našla přesně to, v co doufala.
Anelka se teď může ukázat v Premier League
a Lize mistrů.
MOSKVA RUSKO
Naprosto povinný zápas pro fanoušky z celého světa,
finále Ligy mistrů se koná večer v Moskvě
mezi dvěma anglickými kluby: Manchester United a Chelsea.
V té době jsme měli jeden z nejlepších týmů světa.
Chelsea po tom zoufale toužila.
Zoufale toužily i desítky tisíc fanoušků Manchesteru United.
Jedna jedna, jde se na penalty.
Byl to neskutečný okamžik.
Na hřišti bylo několik nejlepších hráčů světa.
Rooney, Carrick, Ronaldo…
Svět se dívá.
Taneček… a Čech Ronaldovi jako jedinému chytá!
Modlil jsem se tam.
Viděl jsem, jak John zahodil důležitou penaltu,
a řekl si: „Tak to je špatné.“
Ano, kdyby John-John skóroval, mohl zápas ukončit.
Ještě ale nebyl konec.
Porážka přišla později.
Nastupuje a netváří se moc šťastně.
Šel tam a já poznal, že je nervózní.
Cítil jsem tu nervozitu.
Nedal jsem a bylo po zápase. Zpečetil jsem osud klubu.
Majitelem klubu je navíc Rus.
Bolelo to, moc.
Jako hráč si bohužel
vždycky pamatujete prohrané zápasy.
A prohraná finále. Ta nezapomenete. Poznamenají vás do smrti.
Nedal jsem tu penaltu a připadal si jako zrádce.
Neměl jsem tam co dělat.
Přišel jsem v půlce sezony, a když jsem ji nedal, zabilo mě to.
A snadno to zabilo i mou kariéru v Chelsea.
I když se mi potom párkrát zadařilo.
Nepřekonal jsem to. Dodnes.
Takový přesně Nico je.
Takového Nica poznáte, když jste s ním každý den.
Lidi prostě nevědí, jaký je.
FOTBALOVÝ KLUB CHELSEA
Bolí to a bude to bolet do smrti.
Ta prohra nás semkla.
Spojila nás.
Vrátil se o dost silnější.
Anelka je u míče.
Daří se mu. Unikl…
- Bože můj! - To byl neskutečný gól!
Nicolas Anelka čekal celý zápas
na příležitost získat Zlatou kopačku Premier League.
Má teď o gól víc než Ronaldo.
Jako útočník ale docela dospíval.
Chelsea pro něj byla o něco vhodnější
díky kvalitě přihrávek ve středu pole.
A většinu té sezony se s ním hrát nedalo.
Úžasný den pro Chelsea FC!
Titul Premier League se vrací na Bridge!
ANELKOVY ZÁBĚRY
Tu sezonu byla Chelsea skvělá,
vyhráli několik trofejí a měli úžasný tah.
Bylo cítit, jak je bolestná porážka v Moskvě posiluje.
Bylo mu 30 let.
V tom věku bývá člověk naplněný.
Tedy alespoň fotbalisté ve 28 nebo 30 říkají…
ANELKOVY ZÁBĚRY
…že jste na vrcholu formy.
DUBLIN IRSKO
Sportovní zprávy začneme včerejší výhrou Francie v Dublinu.
V prvním zápase baráže o mistrovství světa vyhrála Francie 1:0.
Gól dal ve druhé půli Nicolas Anelka.
Francie má šanci postoupit,
vše ale závisí na středeční odvetě.
Po mistrovství světa jsem chtěl skončit.
Kdybychom nepostoupili, byl by to můj poslední zápas.
A Titiho taky.
Říkali jsme si: „Možná hrajeme naposledy.
To je šílené. Musíme vyhrát a postoupit, jinak je po všem.“
A pak došlo k Titiho slavnému incidentu.
Při souboji se dotkl míče rukou,
když nahrával na gól Williamovi.
Ten den jsme postoupili,
byli jsme spolu a šťastní,
problém ale začal druhý nebo třetí den.
Henryho ruka.
Tak přihrávají házenkáři.
Není za co tleskat.
Francie postoupila
a já viděl, jak se média chovala k Thierrymu Henrymu.
Zařídil Francii postup a oni ho zničili.
Nikdo se ho nezastal.
Jedna jedna znamená postup na mistrovství světa.
Les Bleus míří do Jižní Afriky.
Nejsem z toho nadšený.
Jsem z toho nesvůj.
Ostatní země se ho možná v tisku chystaly rozcupovat,
ale Francie?
Čekali jsme trochu podpory.
Stal se ale opak.
Byl to naprostý masakr ode všech.
Obětoval se pro svoji zemi a svůj národ,
aby jeho tým postoupil na mistrovství světa, a oni mu plivli do tváře.
Nelehké, upřímně, na osobní úrovni.
Ale co, je třeba se s tím vyrovnat.
U Vaty je to v pohodě.
18. DUBNA 1990 BENFICA LISABON – MARSEILLE
U Maradony je to boží ruka.
U Thierryho Henryho to je… ďáblova ruka.
Francie se stěží kvalifikovala.
Brzy se začala řešit legitimita jejich trenéra.
Pár hráčů se blížilo ke konci kariéry.
Vše směřovalo ke krizi a k jejímu rozpoutání stačil i ten nejmenší zádrhel.
LONDÝN ANGLIE
Dva měsíce před mistrovstvím světa přijel za Nicem do Londýna trenér.
Dokonce jsme měli dort. Pamatuju si to přesně.
Bavili jsme se o mojí pozici na hřišti.
Jak s Nicem mluvil, říkal jsem si: „Ty vole, ten mu fakt věří.“
Trenér ho poprosil, aby byl jeho útočník, a Nico mu na to odpověděl:
„Dobře, budu váš útočník, ale můj styl hry znáte.
Jestli chcete hráče, co zůstává vepředu,
to já nebudu.“
14 DNÍ PŘED MISTROVSTVÍM SVĚTA
Francouzský fotbalový tým přistál na africkém kontinentu v Tunisku,
kde bude hrát druhý přípravný zápas na mistrovství světa.
V Tunisku byl tréninkový tábor, kde se mohli dívat rodiny a přátelé,
a Nico mě pozval.
Nevím, jestli to mám říkat,
ale řeknu to, protože to lidi musí vědět.
Chtěl skončit. Chtěl odejít z týmu.
Hráli jsme přáteláky, nedotkl jsem se míče. Nic. Nula.
Nefungovalo to mezi námi přirozeně.
Bylo to hrozné.
Když jsme dorazili na mistrovství světa do Afriky,
věděl jsem, že jsem nezískal důvěru, nedal jsem gól ani neudělal nic na hřišti…
Neměl jsem dobrý pocit.
Byli tam Pat Évra a Titi Henry. Seděli jsme u stolu.
Řekl mi, že chce odejít. Cítil, že se něco pokazí.
Řekl jsem mu: „Nico, neblbni.“
A on: „Pate, přísahám, stane se něco hrozného.“
Nakonec mě přesvědčili, abych zůstal, ale…
Právě skončil poslední přípravný zápas Francie.
Její prohra 0:1 je zklamání, dokonce působí starosti.
Teď není čas všechno zpřeházet, protože jsme prohráli přátelské utkání.
Jsem zklamaný jako všichni, ale říkám si:
„Mistrovství světa není dnes, začíná jedenáctého.“
V tu chvíli měl pravdu.
On je trenér, on rozhoduje.
Za svoje názory by dal krk. Má pravdu.
Snažili jsme se s ním mluvit.
Rozhodl se držet svého systému. A pak se stalo, co se stalo.
KAPSKÉ MĚSTO JAR
Je 5.45 a je to tady. Les Bleus jsou v Jižní Africe.
Byl jsem u toho rád, zvlášť v Jižní Africe.
Vive la France!
Byly to památné chvíle.
KNYSNA FRANCOUZSKÝ ZÁKLADNÍ TÁBOR
Všichni jsme spolu vycházeli. Chtěli jsme se sejít a něco podniknout.
Tady se stýká Indický oceán s Atlantským.
A je to konec světa.
Byl to zdravý tým.
Snídaně je v osm.
ANELKOVY ZÁBĚRY
Na zdraví, Williame!
Byla skvělá nálada. Bavili jsme se.
Dobrý večer, hlavní zprávou dnešního dne je začátek mistrovství světa ve fotbale.
Přenos prvního zápasu Francie bude následovat hned po zprávách.
Sebevědomí nám dodávalo to, že jsme měli mimořádné hráče,
výjimečné v každém ohledu.
Kdybychom dokázali hrát jako tým, mohli bychom dosáhnout velkých úspěchů.
Uruguay s Francií remizovaly 0:0.
Tři střely na branku, řada nevyužitých příležitostí…
Celkově se Gourcuff, Govou a zvlášť Anelka
včera nepředvedli zrovna v nejlepší formě.
Na Nicolasi Anelkovi mi nejvíc vadí jeho přístup.
Má hrát pozici středního útočníka,
ale hraje jako záložník a stahuje se hluboko pro míč.
Nehraje podle plánu.
Řešení muselo přijít ode mě, ne od spoluhráčů.
Proto jsem se snažil stahovat zpátky a pomoct záloze,
abych našel řešení.
Pro mě zůstat vepředu řešení nebylo.
Tím bych byl obětí všeho, co se dělo.
A já na hřišti být oběť nesnáším.
Věděl jsem, že hraju mizerně, ale nemohl jsem nic dělat.
Úvodní zápas hrála Francie proti Uruguayi,
která nakonec skončila čtvrtá.
Francie nehrála špatně, s výsledkem 0:0 měla stále dobrou šanci.
Porážka nepřipadá v úvahu. Silně se doporučuje vítězství.
Francie musí skórovat a pokud možno
vyhrát dnešní druhý zápas proti Mexiku.
Do šatny jsem šel frustrovaný.
Říkal jsem si:
„Míč se ke mně nedostane, nenacházím řešení.
Hrajeme blbě. Je to 0:0. Pořád jsme nedali gól.“
Najednou přišel trenér a vyvolal mé jméno.
Když řekl mé jméno,
všechna ta potlačovaná frustrace
prostě vylétla, protože…
se mi to nelíbilo.
Nelíbilo se mi, že jmenuje mě, jako bych za to mohl.
Jako bych byl veřejný nepřítel číslo jedna.
Jako by to byla moje chyba.
Vzal jsem to jako útok.
Už jsem Nica chvíli znal. Dokáže sedět
a neuslyšíte od něj ani ň.
Je to ale jako s každým, když mu zachrastíte klecí…
Byla to chyba. Musel vědět, že jsem frustrovaný.
Musel vědět, že jsem jak sopka před výbuchem.
Když hráči vyšli, zazvonil mi telefon a bylo tam „Nico“.
Říkám si: „Proč mi volá?“
Řekl mi: „Jo, stáhl mě. Zapomeň na to.“
Věděl jsem, že se něco děje, aniž mi to řekl.
Druhý poločas proti Mexiku nehrál.
Nebyl to šok, protože v první půli nebyl nijak skvělý.
Francie s Mexikem prohrála 0:2.
Byli v nelehké pozici, ale stačilo porazit Jižní Afriku
o dva góly, aby zůstali v turnaji.
Člověk nějak cítil, že se ta loď řítí do bouře,
a taky ano, ale mysleli jsme, že to bude jen sportovní fiasko.
Za incident následuje sankce.
A to je co? Hřiště. Jdeš pryč.
Máš možnost, když je problém,
vyřešit si to s tím hráčem, zavolat si ho k sobě,
rovnou nebo druhý den nebo až si to stihneš promyslet.
Nic se nestalo.
Volal mi ředitel Canalu Plus, který věděl o mém příběhu s Nicolasem Anelkou,
a ptal se mě, protože se mezi novináři šířily drby,
jestli vím o střetu v poločase zápasu s Mexikem
mezi Anelkou a Raymondem Domenechem.
Odpověděl jsem, že ne.
Napsal jsem Nicolasi Anelkovi SMS,
jestli si to s Raymondem Domenechem už vyřešil.
A k mému překvapení odpověděl hned:
„LOL. Jak to víš?“
Tak mu píšu:
„Tohle bude zítra na obálce L’Équipu.“
Koukám na telefon a říkám si:
„Počkat, co?
To tam bude tohle? Myslíš to vážně, nebo je to vtip?“
A on: „Ne. Zítra to bude hlavní zpráva L’Équipu.“
Dobré odpoledne, dnešní hlavní zpráva:
Francouzský fotbalový tým zabředl do dalšího skandálu.
Titulní zprávou L’Équipu je dnes věta, kterou údajně řekl Anelka Domenechovi.
Tady v Jižní Africe všichni mluví o Anelkově aféře.
Urazil Domenecha.
Co se stalo ten večer a v následujících hodinách?
Domenech prý Anelkovi řekl, aby na hřišti změnil pozici
a méně bránil.
Anelka ho sprostě odbyl.
O hádce se doslechl prezident Nicolas Sarkozy.
Pokud skutečně došlo k událostem, které dnes ráno vyšly popsané v tisku,
jsou nepřijatelné.
NAVZDORY NAŠIM ČETNÝM ŽÁDOSTEM NÁM SPORTOVNÍ DENÍK L’ÉQUIPE
A JEHO REDAKCE ODMÍTLY POSKYTNOUT ROZHOVOR.
ZAKÁZALY NÁM TAKÉ POUŽÍT JAKOUKOLI REPRODUKCI
JEJICH OBÁLEK S NICOLASEM ANELKOU.
Když urazíš trenérovu matku,
nemůžeš to dát na titulní stranu každý den.
Tak to posunuli výš.
Ve srovnání s Ligou mistrů je tohle Meziplanetární liga.
Z toho nejde vycouvat. Bylo to šílenství.
No a my byli oběti.
První oběť jsem byl já, ale zbytek hráčů vzali jako rukojmí.
Říkali si: „Co se to děje?“ Všichni jim volali.
Lidi zajímalo, jestli je to pravda, co se to děje a tak dále.
Bylo to prostě šílené.
Když v L’Équipu vyšel ten titulek, museli jsme za Nicolasem zajet a zjistit,
jestli by byl ochotný omluvit se trenérovi i spoluhráčům.
A v celém tom…
našem chaotickém a hnusném prostředí,
v tom naprostém binci, mírně řečeno,
jsem našel muže, který přišel o veškeré iluze a…
zmocnil se ho chladný vztek a určitý odpor
k tomu, jak jsme se do toho bodu dostali.
Vysvětlil mi to ze svého pohledu s veškerými detaily,
jak se to stalo, že…
se do Raymonda v té šatně pustil.
Že to nebyl záchvat vzteku.
Že něco… A když Nicolase Anelku znáte,
tak víte, že není ten typ, který vybuchne jen tak.
Musí se to nakumulovat.
Nejdůležitější pro mě byl tým a všechno to slepit,
aby se kluci mohli soustředit na mistrovství světa,
a ne na to, co se stalo v šatně.
Pat Évra a Éric Abidal zavolali trenérovi a ten řekl, že dorazí.
Čekali jsme na něj.
Nakonec ale trenér nepřišel.
Ten trenér utekl. Bohužel. Je potřeba to říct takhle.
V hotelu ho všichni sháněli
kvůli té schůzce s Nicolasem.
Francouzský tým opět trénuje na hřišti v Knysně.
Hledáme Nicolase Anelku, francouzský útočník ale zmizel.
Hráče poslala Francouzská federace z mistrovství světa domů,
protože vážně urazil trenéra a neomluvil se.
Prezident se rozhodl vyloučit Nicolase Anelku z týmu.
Jeho poznámky byly nepřijatelné a sám trenér je potvrdil.
Lidi, co mě znají, dobře vědí, že kdybych řekl to,
co vyšlo v tisku, přihlásil bych se k tomu.
Vždy jsem se přihlásil ke všemu, co jsem řekl nebo udělal.
„NASER SI, TY ŠPINAVÝ ZKURVYSYNE!“
L’ÉQUIPE – 19. 6. 2010
Já byl v té šatně vedle něj a v žádném případě
neřekl to, co psali v těch novinách.
Osoba, které se to týká, ta nařčení nikdy nepopřela.
Když tisk píše, že nestojíme za nic nebo tak, je mi to jedno. Nevadí.
Psali, že jsme příšerní, banda podvodníků, to je jedno.
Ale napsat něco takového, to jste zašli moc daleko.
Ráno jsem šel pro noviny a byly všude vyprodané.
Zvedlo to vlnu.
Ty fotky vypadají, jako že se jdeme porvat.
Ale on byl daleko a já seděl.
Mluvili jsme.
Trvalo to tak deset vteřin.
Knysna je největší mediální fiasko všech dob.
Všichni novináři trávili večery v jednom baru.
Bylo tam odhodlání něco otisknout za jakoukoli cenu.
Chovali se ke mně, úplně jak chtěli.
Takovou urážku na titulní stranu?
To mi přijde mimořádné.
Nebude se to opakovat.
TEN VEČER SE HRÁČI V HOTELU SEŠLI.
Sešli jsme se v hotelu.
Povídali jsme a já ostatním řekl, že je to smutná situace.
„Musíte se soustředit jen na hřiště. Zbývá poslední zápas.“
„Když vyhrajeme…“ Tak jsem tenkrát mluvil.
„Když vyhrajeme, postoupíme.“
A oni na to: „Jo, ale takhle to být nemá. Nesouhlasíme s tím.
Chceme pro tebe něco udělat, vyjádřit se k tomu.“
A já: „Dělejte, co chcete,
ale já dneska odjíždím.“
A oni se tam přede mnou dohodli:
„Od zítřka nemluvíme s tiskem.
A na znamení protestu nepůjdeme na trénink.“
Film potřebuje začátek, prostředek a konec.
A konec není nikdy hezký. Jen v Hollywoodu.
Já si ty dva pamatuju.
Thierry Henry nesl Nicovi tašku a Nico zmizel do noci.
A já si řekl: „Jaká škoda.“
Když odjížděl, doprovodil jsem ho na parkoviště.
Nebylo to lehké. Rozhodně to byla těžká chvíle.
Vzpomněl jsem si na Clairefontaine.
Na toho mladíčka, co tam přišel a…
Nebudu se pouštět do detailů, protože něco by mělo zůstat
mezi námi dvěma, ale…
bylo to těžké.
Moc těžké.
To byl konec. Po tom jsem se nemohl vrátit do francouzského týmu.
Člověk z toho zůstane zahořklý.
Byla to hodně emotivní chvíle.
Takové chvíle občas nastanou.
Jsou smutné, ale je potřeba je zažít a upřímně…
je to chvíle, na kterou nikdy nezapomenu.
S tím jsem tedy odešel.
Věděl jsem, že měli v plánu nastoupit do autobusu a nevylézt z něj.
Volal mi Pat Évra
a říkal: „Nico, my nebudeme moct splnit, co jsme slíbili,
protože tam přijdou děti.
Fanoušci Francie.
Takže se všem podepíšeme,
a jak skončíme, zase nastoupíme.“
A stalo se, co se stalo.
„Tímto prohlášením by všichni hráči Francie bez výjimky
rádi vyjádřili svůj nesouhlas s rozhodnutím Francouzské federace
vyloučit Nicolase Anelku.
Na žádost týmu se tento hráč pokusil vyvolat dialog,
mrzí nás ale, že byla jeho snaha úmyslně ignorována.
V důsledku se tedy, na projev nesouhlasu s tímto přístupem
vysokých představitelů francouzského fotbalu,
hráči rozhodli neúčastnit dnešního tréninku.
Podepsáni francouzští hráči.“ Děkuji vám, na shledanou.
Sledoval jsem ho v televizi a lidi mi volali.
Bylo to mimořádné. Jako z filmu.
Při veřejném tréninku přišli jen pozdravit fanoušky
a pak odešli.
Co se stalo?
Řeknou vám to sami.
Oni jsou hráči. Oni vám to řeknou.
Zástupce generálního ředitele Federace Jean-Louis Valentin
spěšně opouští hřiště.
Je rozčilený.
Je to naprostý skandál.
Podávám výpověď.
O pár metrů dál novinky právě zaslechl kondiční trenér Robert Duverne.
Hráči odmítají trénovat.
Málem se pustil do Patrice Évry
a z frustrace vzteky zahodil píšťalku.
Hlavní trenér četl ten dopis.
Ten druhý skončil.
Trenér zahodil píšťalku a málem se porval.
A to všechno před kamerami. No šílenství.
Když jsem viděl fotky toho autobusu se zataženými závěsy,
myslel jsem, že je drží jako rukojmí.
Vážně jsem si myslel, že je to teroristický útok.
Věděl jsem, že to bude špatné, protože jsem ho znal.
Jo, proto jsem chtěl klukům říct:
„Dejte si pozor, co děláte a jak daleko jdete. Zvlášť u něj.“
Veškerou moc měl totiž v rukou jediný člověk.
Za Knysnu se stydím.
Ale pak si řeknete: „Je to týmový sport.
Když se všichni hráči spojí a udělají něco takového,
musí mít důvod.“
Fotbal je nejindividuálnější týmový sport.
Každý sám za sebe.
VZPOURA
Působí to, jako že je ten tým v troskách a nemá hodnoty.
Společnost trpí přebytky: peněz, individualismu…
Co je vůbec francouzský tým jiného než tým obchodníků?
Od svých začátků v PSG
toleroval Nicolas Anelka zřídkakdy, aby se mu někdo postavil.
Je to urážka jeho kamarádů, fanoušků Francie
a není to poprvé, co udělal něco podobného.
Všechna jeho prohlášení o lásce k Les Bleus…
Ale to necháme být.
Ve Francii necháváme být všechno.
O Anelkovi toho lidi napsali a napovídali dost.
O jeho přístupu „jste mi ukradení“, jeho pohrdání,
jak jsou mu Les Bleus jedno, přitom je to přesně naopak.
Nico byl jedním z mála v celém tom martyriu,
kdo projevil empatii.
Pár týdnů nato jsme si psali nebo tak.
Zmínil jsem Jižní Afriku a on odpověděl:
„Za všechno se omlouvám.“
Jako by byl hlavní viník, nebo dokonce pachatel,
i když to tak vůbec nebylo.
Zdaleka ne.
Nico se neotevře každému
a spíš si věci drží v sobě a vyrovnává se s nimi sám,
tak si člověk říká, jak moc asi trpí a jak by mu mohl pomoct.
A to je důležité.
Co by k tomu řekli ostatní, víme.
PAŘÍŽ NÁRODNÍ SHROMÁŽDĚNÍ
Ministryně zdravotnictví a sportu.
Tu katastrofu mohu, stejně jako vy, pouze konstatovat.
Ve francouzském týmu zastrašují nevyspělí gangsteři malé vyděšené děti.
Přijali to, jak si to přečetli. Řekl tohle a udělal tamto.
Byl zodpovědný úplně za všechno.
Bylo to dost brutální.
Jsem ráda, že děti byly ještě moc malé na to,
aby chápaly, co se v tu dobu dělo.
Bylo to těžké i pro jeho rodiče, protože já, no…
já ho znám.
Pro rodiče to ale nebylo snadné.
Je ohromný rozdíl mezi tím, co si o Nicovi lidi myslí a kdo Nico je.
SOUD PRVNÍHO STUPNĚ V PAŘÍŽI
NICOLAS ANELKA ŽALUJE 19. ČERVENCE 2010 L’ÉQUIPE ZA:
„HANOBENÍ JEHO OSOBY MLUVENÝM ČI PSANÝM SLOVEM,
OBRAZEM ČI JINOU FORMOU KOMUNIKACE S VEŘEJNOSTÍ.“
Ta obálka byla šokující.
Chtěl jsem to nechat posoudit.
Ptali se, jestli jsem to řekl.
Odpověděl jsem: „Ne. To nejsou má slova.
Takže posuďte ten titulek a ta slova.“
VÝŇATEK Z ROZSUDKU Z 1. 7. 2011:
„REDAKČNÍ VÝBĚR ÚVODNÍ STRÁNKY,
JISTĚ PŮSOBIVÝ, NE-LI PŘÍMO SENZACECHTIVÝ,
SPADÁ POD SVOBODU VYJADŘOVÁNÍ NOVINÁŘE.“
„JE PŘÍPUSTNÉ, ABY BYL DOPLNĚN
JISTOU MÍROU PŘEHÁNĚNÍ, AŽ PROVOKACE.“
Díky tomuto právnímu precedentu
můžete dnes komukoli vložit do úst jakákoli slova a přihodit nadávku
beze strachu z obvinění,
pokud víte, že mezi dvěma lidmi proběhla nějaká hádka.
Což znamená, že dnes mohou novináři zcela svobodně
přisuzovat výroky v uvozovkách komukoli,
a to včetně urážek, ať už jakkoli závažných.
Takovéto přehánění ten právní precedent legalizoval.
O OSM LET POZDĚJI SE RAYMOND DOMENECH VRACÍ
K INCIDENTU S NICOLASEM ANELKOU V DOKUMENTU SÉLECTIONNEURS.
S hráči nastávají v šatnách chvíle,
kdy se do vás pustí, toť vše.
To, co psaly noviny, ale rozhodně neřekl.
V poločase jsem mu řekl: „Nico, chci, abys do toho šel víc.“
Měl v ruce kopačky a otočil se.
Hodil je na zem a řekl: „Starej se o ten svůj posraný tým sám.“
Měl to být on a nakonec se ukázalo, že nebyl.
Byl dokonalý cíl.
Tím pádem ten trenér…
O výsledcích nebo tom, co se dělo na hřišti, nemluvil nikdo.
Šlo jen o tu aféru. Anelkovu aféru.
To, co řekl v té reportáži, lidi trochu šokovalo.
Skoro o osm let později řekl, že to moje slova nebyla.
Ve zprávě pro federaci to ale tvrdil.
Podle mě to v tisku věděli, ale nikdo se neozval.
Když vydali ten rozsudek
a ten titulek byl odsouzen jako hanlivý,
nikdo si toho ani nevšiml.
Nemám o tom jediný článek.
Mám: „L’Équipe zproštěn.“
Ano, to z toho rozsudku vyplývá především,
stejně tak je na něm ale důležité to, že byl ten titulek hanlivý.
Kdyby takové prohlášení vložili do úst
komukoli jinému než Nicolasi Anelkovi,
L’Équipe by ten soud prohrál.
NICOLAS ANELKA SI ZA FRANCII UŽ NIKDY NEZAHRAJE.
PO 69 ZÁPASECH A 14 GÓLECH.
LONDÝN ANGLIE
Každý den děkuju Bohu,
že jsem měl to štěstí a děti byly moc malé na to,
aby chápaly, co se stalo v Jižní Africe…
Ahoj.
…a co se dělo během celé mé kariéry.
Padla slova, co se mnou nemají co dělat.
Vymyšlené věci. Negativní věci o mně a mém životě.
O mých bratrech a jejich pohnutkách.
Hodně štěstí, tati!
Hodně štěstí, zdraví!
Raz, dva, tři!
Je citlivý, ale nedá to najevo.
A podle mě se ve fotbale city ukazovat musí.
Když to neděláte, lidi řeknou, že jste chladný a nepřátelský.
Podle mě se chránil před…
všemi notorickými záležitostmi kolem fotbalu,
protože neměl pocit, že je to jeho svět, že zkrátka není ve svém.
A touhle ochranou možná odpojil
sám sebe…
od veřejnosti.
BĚHEM SVÉ KARIÉRY
HRÁL NICOLAS ANELKA V SEDMI ZEMÍCH VČETNĚ ČÍNY A INDIE.
Mám štěstí.
Cestuju.
Dokázal jsem vydělat hodně peněz a dělat v životě, co chci.
Když mi bylo 31, skoro 32, přišlo mi, že je čas si trochu odpočinout.
DNES DĚLÁ TRENÉRA.
Lidi si často myslí, že fotbal je snadný.
Přesně, to je ono.
Ne. Je velmi komplikovaný.
Je těžké vyrovnat se s tlakem
a pořád podávat výkony, celou kariéru.
Kariéra netrvá rok dva, táhne se 15–20 let.
Jak říkám, nebyla to nejlepší cesta.
A nikomu ji nedoporučuju.
Ale je to moje cesta.
VĚNOVÁNO JEANU-PHILIPPU ANELKOVI
Překlad titulků: Anna Petráková